ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.09.2020 Справа № 920/671/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка»

до - Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»,

про стягнення 13440 грн 13 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

06.07.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 6562 грн 33 коп. пені, 773 грн 05 коп. 3% річних, 6104 грн 75 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання укладеного між сторонами 16.03.2017 договору поставки № 171-17 від 16.03.2017 (надалі - Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено товар, відповідачем товар було прийнято, однак за нього сплачено невчасно, чим порушено п. 5.2 Договору. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

27.07.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує. Відповідач зазначає, що позивачем невірно розраховано розмір інфляційних втрат, пені та 3% річних, оскільки платіжним дорученням № 2196 від 19.06.2017 підтверджено, що відповідач провів оплату своєчасно.

03.08.2020 позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що з урахуванням того, що останню одиницю товару було прийнято та набуто на неї право власності 19.04.2017, відповідно, строк на оплату закінчився 04.05.2017, а з 05.05.2017 розраховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

17.08.2020 відповідачем до суду було надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що 14.06.2017 було отримано продукцію взамін продукції неналежної якості і після проведеного вхідного контролю 19.06.2017 відповідачем було одразу проведено оплату.

Ухвалою суду від 26.06.2020 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

07.07.2020 позивачем було подано клопотання про витребування доказів. В клопотанні позивач просив суд витребувати у відповідача та від Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області оригінали або належним чином завірені копії: договору № 171-17 з додатком № 1; видаткових накладних № РН-0001061, № РН-0001200, № РН-0001206. Ухвалою суду від 07.07.2020 клопотання позивача було задоволено частково. Відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що у нього відсутні оригінали вищевказаних документів.

30.07.2020 відповідач надав до суду клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому просить зменшити розмір пені до 1 гривні. 06.08.2020 позивач надав заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 07.08.2020 розгляд справи було відкладено до 07.09.2020.

10.08.2020 позивачем до суду було надано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13100 грн. Відповідач 31.08.2020 надав до суду заперечення щодо заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13100 грн.

Позивач надав до суду 26.08.2020 клопотання про долучення доказів. Позивач у клопотанні просить суд: поновити строк для подання доказів; долучити до матеріалів справи позовну заяву ДП «Авіакон» до ТОВ «Промелектроніка» про стягнення штрафних санкцій за договором № 171-17 у сумі 11147 грн 17 коп.; копію експрес-накладної ТОВ «Нова пошта» № 3166; довідку про відсутність факсу на підприємстві позивача.

Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи підлягає задоволенню, оскільки на момент звернення з позовом по даній справі не існував доказ - позовна заява ДП «Авіакон» до ТОВ «Промелектроніка» про стягнення штрафних санкцій за Договором, а про факт того, що відповідач наполягає на направленні листа позивачу факсом, позивачу стало відомо 17.08.2020. 02.09.2020 відповідач надав до суду заперечення щодо залучення позовної заяви у справі № 908/2126/20 до матеріалів справи № 920/671/20.

Відповідач 01.09.2020 надав до суду додаткові пояснення по справі. 02.09.2020 судом було складено акт від 02.09.2020 про те, що під час розкриття конверта (пакета), надісланого ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» в додатках вказані невірні дані, а саме зазначено копія видаткової накладної № РН-0001174 від 12.04.2020, а фактично наявна видаткова накладна № РН-0001174 від 12.04.2017. Акт долучений до матеріалів справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

16.03.2017 між сторонами було укладено договір поставки № 171-17 від 16.03.2017. Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Факт укладення договору сторонами у заявах по суті визнається, а тому є таким, що встановлений судом.

Відповідно до п.1.1 Договору позивач зобов`язується передати, а відповідач - прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку 1 до Договору (надалі - продукція), на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з п. 5.2 Договору оплата за продукцію здійснюється наступним чином: 100% вартості продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем та проходження нею вхідного контролю.

Отже, приймаються судом до уваги твердження відповідача, що перехід права власності на продукцію та обов`язок по оплаті настає виключно після позитивного проходження продукцією вхідного контролю.

Відповідно до п. 6.5 Договору остаточне прийняття продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору поставив відповідачу обумовлену Договором продукцію на загальну суму 209009 грн 48 коп. на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури № СФ-0000863 від 03.04.2017, що підтверджується видатковими накладними № РН-0001061 від 03.04.2017, № РН-001200 від 12.04.2017, № РН-0001206 від 18.04.2017 (а.с.21-24).

Позивачем подавалось клопотання про витребування у відповідача оригіналів зазначених видаткових накладних. Відповідач у письмових поясненнях від 27.07.2020 зазначив, що оригінали у нього відсутні, оскільки були вилучені правоохоронними органами. Проте сторонами факт наявності і підписання видаткових накладних визнається у заявах по суті, а тому є таким, що встановлений судом, відповідно до п. 1 ст. 75 ГПК України.

Позивач наполягає на тому, що відповідач несвоєчасно розрахувався за Договором, чим не виконав умови п. 5.2 Договору. Оплата за Договором на суму 209009 грн 48 коп. здійснена лише 19.06.2017, тобто з порушенням строків оплати.

Оскільки відповідач з позивачем розрахувався з порушенням строків, які встановлені Договором, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с.3-4). Позивач зазначає, що підставою для стягнення пені є п. 7.2 та п. 7.6 Договору, а для стягнення 3% річних та інфляційних втрат - ст. 625 ЦК України.

Отже, предметом доказування по даній справі є факт поставки продукції на спірну суму та факт прострочення відповідачем строку оплати продукції.

Відповідач зазначає, що при проведенні вхідного контролю було встановлено несправність продукції, поставленої за видатковою накладною № РН-0001200 від 12.04.2017, оскільки при перевірці субблока Сбб-Б1-ЯрІІ-І № 182262 у складі технологічного комплекта радіостанції «Ядро 1», радіостанція не налаштувалась.

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі поставки продукції неналежної якості, позивач зобов`язується замінити її на продукцію належної якості протягом 10 календарних днів з дня отримання вимоги про заміну.

Листом № 371ф від 22.05.2017 відповідач направив відповідачу вимогу про заміну некондиційної продукції на підставі карти вхідного контролю від 05.05.2017 (а.с.138-139). Відповідачем до матеріалів справи надано оригінал листа № 371ф від 22.05.2017 (додаток до пояснень № 2516 від 25.08.2020, які надані до суду відповідачем 31.08.2020).

Листом № 90 від 22.05.2017 позивач попросив відповідача повернути забракований субблок, а також направив відповідачу довіреність на ім`я Гусака С.О., з метою отримання позивачем субблока (а.с.140-141). Лист підписано та скріплено печаткою позивача та має посилання на лист відповідача № 371ф.

Продукцію було повернуто відповідачем позивачу за накладною № 179 від 24.05.2017 (а.с.142). Накладна підписана сторонами без зауважень та скріплена печатками. У накладній зазначено, що підставою для відвантаження є лист № 371ф від 22.05.2017 та Договір.

На думку суду, прийнявши від відповідача за вищезазначено накладною субблок на суму 69669 грн 83 коп., позивач погодився, що поставлена продукція є неякісною.

Позивач надав до суду довідку про те, що лист відповідача № 371ф не міг бути отриманий позивачем факсограмою, оскільки на підприємстві відсутній факс.

Згідно з ч. 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не погоджується з доводами позивача, що ним не отримувався лист відповідача № 371ф від 22.05.2017, оскільки зазначені заперечення спростовуються доказами, поданими відповідачем, а саме листом позивача від 22.05.2017 № 90, в якому позивач просить відповідача повернути забракований субблок, а також довіреністю та накладною № 179 (а.с.140-143). Номер факсу зазначений в реквізитах Договору, а також зазначений позивачем у реквізитах до позовної заяви - . Крім того, зазначений номер факсу вказаний і на листі позивача № 90 від 22.05.2017. Тому довідка від 18.08.2020 судом до уваги не приймається.

Суд дійшов висновку, що експрес накладна ТОВ «Нова Пошта» від 12.04.2017 № 3166, яку позивач просить залучити до матеріалів справи, не стосується Договору, а субблок за видатковою накладною № РН-0001200 від 12.04.2017 надійшов відповідачу за експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» № 8990, про що складено запис № 348 від 18.04.2017 у книзі обліку вхідних документів.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмету доказування.

Тому накладна ТОВ «Нова Пошта» від 12.04.2017 № 3166, на думку суду, не має відношення до Договору та судом до уваги не приймається.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач зобов`язувався замінити продукцію неналежної якості у строк до 01.06.2017. Продукція взамін продукції неналежної якості, надійшла за видатковою накладною позивача № РН-0001728 від 13.06.2017 (фактично надійшла 14.06.2017 за експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» № 7463 від 13.06.2017) (а.с.143-144).

Позивач до матеріалів справи надав позовну заяву, спрямована на адресу господарського суду Запорізької області, ДП «Авіакон» до ТОВ «Промелектроніка» про стягнення штрафних санкцій за Договором. Позивач стверджує, що у зазначеній позовній заяві відповідач визнав той факт, що поставлений товар, за видатковою накладною від 12.04.2017 був якісний та прийнятий відповідачем, його не було замінено.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи

Тому обставини, які можуть бути зазначені у позовній заяві по іншій справі, не є обов`язковими для суду, а тому встановлюються на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Отже, вказана вище позовна заява та зазначені у ній обставини, судом до уваги не приймаються.

Згідно з п. 3.1 Договору поставка продукції здійснюється однією партією на умовах поставки DDP м. Конотоп, вул. Рябошапка, 25, відповідей до Офіційних прави тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Суд дійшов висновку, що зобов`язання вважаються виконаними з моменту поставки останнього субблока.

Відповідно до п. 6 Інструкції П-7, яка застосовується до правовідносин з урахуванням п. 6.1 Договору, приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача в наступні строки: при іногородній поставці - не пізніше 20 днів після видачі продукції органом транспорту або її надходженням на склад одержувача при доставці продукції постачальником або при її вивезенні одержувачем.

Судом встановлено, що поставка всієї продукції, з урахуванням зазначених вище обставин, відбулась 14.06.2017, а 15.06.2020 розпочався 20 денний строк на проведення вхідного контролю продукції, та завершився 04.07.2017. Враховуючи те, що весь обсяг продукції пройшов вхідний контроль, відповідач повинен був здійснити оплату відповідно до п. 5.2 Договору. Відтак суд погоджується з доводами відповідача, що відповідач повинен був оплатити продукцію у строк з 05.07.2017 по 18.07.2020 включно. Фактично ж відповідач провів оплату 19.06.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 2196 на суму 209009 грн 48 коп., тобто у строк, встановлений п. 5.2 Договору.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Право на стягнення пені передбачено сторонами у п. 7.2 Договору - пеня стягується при порушенні зобов`язання понад 30 днів.

В той же час, судом було встановлено, що між сторонами виникли господарські відносини - укладено Договір, позивачем поставлено відповідачу продукцію, а відповідачем продукція прийнята. В той же час, відповідачем не порушено строк виконання грошового зобов`язання перед позивачем за поставлену по Договору продукцію, а тому відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені, а також стягнення 3% річних та інфляційних вимог. Тому позовні вимоги є неправомірними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також, судом було досліджено всі інші аргументи і доводи сторін, які зазначені сторонами у заявах по суті, однак судом про вказані аргументи у рішенні не зазначається, оскільки вони не стосуються предмету доказування по даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що посилання позивача на справи № 920/946/18 (в справі поставка не здійснювалась однією партією) та № 910/16199/18 (в договорі не передбачено проведення вхідного контролю та строки оплати) є безпідставними, оскільки справи не є аналогічними, так як спірний Договір та договори, про які зазначено у вказаних справах, відрізняються, зокрема, щодо умов, обсягів поставки та оплати за товар.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, в тому числі про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом в задоволенні позову відмовлено, то на позивача покладаються витрати позивача із сплати судового збору.

Також, суд відмовляє позивачу в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13100 грн.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (вул. Фортечна, 4А, а/с 5012, м. Запоріжжя, 69002, ) до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41601, ) про стягнення 13440 грн 13 коп. - відмовити.

2. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13100 грн - відмовити.

3. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн витрат покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка».

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 1 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 10.09.2020.

Суддя О.Ю. Резніченко