УХВАЛА

07 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/4431/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Огородніка К. М., Пєскова В. Г.

розглянув без виклику учасників справи матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017

у справі за позовом Організації орендарів орендної фірми "Екста"

до

1. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу

Київської міської ради,

2. Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна",

3. Фонду державного майна України,

4. Приватного акціонерного товариства "Центр моди "Екста"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3

та за участю Київської місцевої прокуратури № 6

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебуває касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19.12.2019 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі № 910/4431/13.

Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2020 у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Банаська О. О. - головуючого, Огородніка К. М., Пєскова В. Г. відкладено розгляд справи до 10.09.2020.

07.09.2020 до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва від 01.09.2020 про відвід колегії суддів Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі № 910/4431/13.

Обґрунтовуючи подану заяву представник ОСОБА_1 посилається на наявність сумнівів у об`єктивності вказуючи на наявність заінтересованості колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. у результатах розгляду цієї справи та сумнівів у їх неупередженості з огляду на прийняття ними судових рішень у цій справі (постанови від 11.05.2018 та від 08.10.2019, ухвала про відмову у задоволенні відводу від 21.02.2020 тощо), які за твердженням заявника, мали наслідком перешкоджання у доступі до правосуддя та приймались на підставі неналежних док азів.

Крім того заявник вказує про порушення порядку визначення суддів для розгляду касаційної скарги у справі (порушення спеціалізації), оскільки спір щодо права власності повинен розглядатися судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, до складу якої не входить жоден із колегії суддів у цій справі.

У якості нормативної підстави для відводу заявник визначив пункти 3, 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва від 01.09.2020 про відвід колегії суддів Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі № 910/4431/13 суд дійшов таких висновків.

Як убачається із матеріалів справи 17.06.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва від 14.06.2020 про відвід колегії суддів Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі № 910/4431/13 мотивована наявністю сумнівів у об`єктивності та наявністю заінтересованості колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. у результатах розгляду цієї справи та сумнівів у їх неупередженості з огляду на прийняття ними судових рішень у цій справі (постанови від 11.05.2018 та від 08.10.2019, ухвала про відмову у задоволенні відводу від 21.02.2020 тощо), які за твердженням заявника, мали наслідком перешкоджання у доступі до правосуддя та приймались на підставі неналежних доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва від 14.06.2020 про відвід колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду справи № 910/4431/13 із посиланням на те, що доводи заявника ґрунтуються на припущеннях та не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості суддів та могли б бути підставою для відводу у розумінні статей 35, 36 ГПК України.

14.07.2020 представник ОСОБА_1 адвокат Валерій Алієв вдруге звернувся до Верховного Суду з заявою від 14.07.2020 про відвід колегії суддів Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі № 910/4431/13, навівши в цій заяві підстави для відводу колегії суддів, які є аналогічними підставам вказаним в заяві про відвід від 14.06.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2020 заяву представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва від 14.07.2020 про відвід колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду справи № 910/4431/13 залишено без розгляду із посиланням на приписи частини п`ятої статті 38 ГПК України, оскільки наведені заявником підстави для відводу судді у заяві від 14.07.2020 є тотожними за своєю природою із підставами наведеними ним у заяві від 17.06.2020.

Статтями 38, 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, серед яких, право подавати заяви, зокрема і про відвід судді.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи чи є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

Особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Подана представником ОСОБА_1 адвокатом Валерієм Алієвим від 01.09.2020 заява про відвід колегії суддів Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі № 910/4431/13, як і попередні дві заяви цієї особи про відвід колегії суддів у справі (від 17.06.2020 та 14.07.2020) фактично ґрунтується на доводах, які за своєю природою зводяться до тверджень про наявність у нього сумнівів у об`єктивності, неупередженості цієї колегії суддів та заінтересованості її у результатах розгляду цієї справи.

Фактичною підставою для відводу представником ОСОБА_1 адвокатом Валерієм Алієвим в заяві від 01.09.2020 визначено обставини прийняття суддями цієї колегії судових рішень у цій справі (постанови від 11.05.2018 та від 08.10.2019, ухвала про відмову у задоволенні відводу від 21.02.2020 тощо), які за твердженням заявника, мали наслідком перешкоджання у доступі до правосуддя та приймались на підставі неналежних доказів. Окрім того заявник вказує про порушення порядку визначення колегії суддів для розгляду касаційної скарги у справі, оскільки спір щодо права власності повинен розглядатися судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин.

Разом з тим суд зауважує, про що також зазначалось в ухвалі суду від 17.06.2020 у цій справі, що за приписами частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальними рішеннями суддів не свідчить про їх упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість та не є підставою для відводу останніх відповідно до наведених норм Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічне стосується доводів щодо заявленого самовідводу у цій справі суддею Ткаченко Н. Г., оскільки заявлення суддею відповідного самовідводу жодним чином не може свідчити про наявність підстав для його заявлення іншими суддями так як заявлення самовідводу суддею здійснюється із урахуванням обставин, що склалися в окремому визначеному випадку.

Щодо аргументів заявника, які фактично зводяться до порушення порядку визначення колегії суддів для розгляду касаційної скарги у справі (порушення спеціалізації) суд зазначає, що частинами першою, другою, третьою статті 32 ГПК України встановлено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач.

Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Станом на 07.09.2020 Державною судовою адміністрацією України оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не опубліковано.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції з 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється: до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, - за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу; після приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи - за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, встановленими цією редакцією Кодексу.

Рішенням Ради суддів України від 02.03.2018 № 17, погодженим листом Державної судової адміністрації України від 15.03.2018 № 15-5170/18, внесено зміни до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами).

Пунктом 3 розділу VIII "Автоматизований розподіл судових справ між суддями" Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 урегульовано автоматизований розподіл судових справ між суддями відповідно до якого первісний розподіл судових справ здійснюється модулем автоматизованого розподілу в хронологічному порядку їх надходження до суду (реєстрації). Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється модулем автоматизованого розподілу шляхом: 1) первісного розподілу справи; 2) додаткового визначення суддів; 3) передачі судової справи на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду; 4) заміни судді в колегії або основного судді; 5) повторного розподілу справи; 6) передачі судової справи раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті.

Частиною другою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Згідно із частинами четвертою та восьмою статті 15 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб. Несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи та в розподіл справ між суддями має наслідком відповідальність, встановлену законом.

За змістом частини шістнадцятої статті 32 Господарського процесуального кодексу України результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

Тобто законодавець передбачив формування колегії суддів для розгляду справ, так само як і заміну судді, який з поважних причин не може брати участі у розгляді справи (перебування судді у відпустці, на лікарняному, у відрядженні чи закінчення терміну повноважень), із залученням інших суддів цього суду, виключно автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності.

Отже, із наведеного вище вбачається, що судді не мають будь-яких нормативно встановлених механізмів формування складу суду для розгляду конкретної справи, що спрямовано на забезпечення реалізації учасниками справи права на судовий захист незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, як складової права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому доводи представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва щодо порушення порядку визначення колегії суддів для розгляду касаційної скарги у справі (порушення спеціалізації) є безпідставними.

Суд зауважує, що як під час заявлення представником ОСОБА_1 адвокатом Валерієм Алієвим відводу колегії суддів вперше (17.06.2020), так і вдруге (14.07.2020) судом було надано оцінку природі аргументів визначених заявником в якості підстав для відводу у цій справі та встановлено, що останні за своїм характером є тотожними, зводяться до посилань щодо наявності сумнівів в неупередженості та об`єктивності колегії суддів під час розгляду справи.

Більше того, з пункту 1 статті 6 Конвенції не випливає, що мотиви, представлені судовим органом мають висвітлювати, зокрема, всі аргументи, які одна з сторін може вважати основними для своїх доводів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Водночас суд звертає увагу заявника, що частиною другою статті 42 ГПК України на учасників справи покладено обов`язок сприяння своєчасному, всебічному, повному, об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17)

За приписами пункту 1 частини другої цієї ж статті Кодексу залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення у розумні строки законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Процесуальним законом вимагається та забезпечується належна поведінка сторони в господарському суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства, тобто зловживає ним.

Заявлення представником ОСОБА_1 адвокатом Валерієм Алієвим відводу з підстав, які за своєю природою є аналогічними з підставами наведеними заявником у попередніх двох заявах про відвід колегії суддів у цій справі, вочевидь, є нічим іншим як спробою затягнути розгляд судової справи, внаслідок чого будуть порушені завдання та основні засади господарського судочинства.

У своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення у справі "Шульга проти України") і запобігали неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення у справі "Мусієнко проти України").

За приписами частини третьої, четвертої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Наведеними правовими нормами передбачено право суду на будь-якій стадії судового процесу визнати дії скаржника як зловживання процесуальними правами.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У справі "Сілін проти України" ЄСПЛ з огляду на затримки, що мали місце під час провадження у суді першої інстанції, та обставини справи в цілому, вважав, що тривалість цієї справи була надмірною та порушувала вимогу "розумного строку", а отже, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. Разом з тим ЄСПЛ наголосив також на тому, що відповідно до українського законодавства суди мали повноваження застосувати до сторін, які сприяють безпідставному затягуванню провадження, адміністративні та кримінальні санкції.

Хоча державні органи влади не можуть бути відповідальними за поведінку відповідача, дії однієї із сторін, що спрямовані на відтермінування, не звільняють органи влади від їх обов`язку забезпечувати розгляд провадження упродовж розумного строку (рішення ЄСПЛ у справі "Мінчєва проти Болгарії").

Таким чином, дії представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва щодо заявлення відводу з підстав, які за своєю природою є аналогічними з підставами наведеними заявником у попередніх двох заявах про відвід колегії суддів у цій справі ставлять під сумнів його бажання розглядати подану ним касаційну скаргу впродовж розумного строку, оскільки останні фактично спрямовані на свідоме невиправдане затягування судового процесу та перешкоджання іншим учасникам процесу використовувати наявні засоби правового захисту, відтак є зловживанням учасником справи своїми процесуальним правами.

За таких обставин подання представником ОСОБА_1 адвокатом Валерієм Алієвим заяви про відвід колегії суддів у даній справі визнається зловживанням процесуальними правами, а відтак суд дійшов висновку про залишення цієї заяви без розгляду на підставі частини третьої статті 43 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 35, 38, 43, 234, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Валерія Алієва від 01.09.2020 про відвід колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Банаська О. О., Огородніка К. М., Пєскова В. Г. від розгляду справи № 910/4431/13 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді К. М. Огороднік

В. Г. Пєсков