ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа № 910/17981/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніон Інвест Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 (повний текст складено 16.03.2020)

у справі №910/17981/19 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніон Інвест Груп"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсним кредитного договору

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Галушко С.І. - адвокат (посвідчення №180 від 14.02.2011);

від відповідача: Яковенко О.О. - адвокат (посвідчення №5127/10 від 31.01.2014);

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніон Інвест Груп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору №4Н16124Г від 17.11.2016. В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Ніон Інвест Груп» посилається на ч. 1 статті 230 ЦК України та вказує, що спірний договір було вчинено під впливом введення в оману.

Зокрема, ТОВ «Ніон Інвест Груп» вказує, що здійснювало господарську діяльність з надання в оренду рухомого майна на території міста Кропивницького та Кіровоградської області, мало численні господарські зв`язки із різними організаціями та установами, мало відкриті рахунки у АТ КБ «Приватбанк», у тому числі рахунки для заробітної плати працівників.

На думку ТОВ «Ніон Інвест Груп», АТ КБ «Приватбанк», володіючи повною фінансовою інформацією про ТОВ «Ніон Інвест Груп», усвідомлюючи високі економічні показники діяльності ТОВ «Ніон Інвест Груп» висунуло йому пропозицію, щодо можливості участі у процедурі «трансформації» кредитного портфеля АТ КБ «Приватбанк». Така процедура, зі слів співробітників Банку, була ініційована Національним Банком України. Так, Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

ТОВ «Ніон Інвест Груп» стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» наголошувало на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ «Прайсвортерхаускуперс (аудит)». Пізніше, такі дані були підтверджені Окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ «Ернст енд Янг аудиторські послуги»), які були розміщені на вебсайті ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, дії Товариства із отримання кредитних коштів по Кредитному Договору №4Н16124Г від 17.11.2016 були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань боржників Банку в рамках реалізації зазначеного Плану «трансформації» кредитного портфелю Банку, ініційованого НБУ.

На виконання такого плану Представники АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Ніон Інвест Груп» погодили відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом укладення кредитного договору, у зв`язку з чим між позивачем та Банком укладено кредитний договір №4Н16124Г, та договори поруки №4Б13213Д/П, №4Л13404И/П, №4М13659И/П, №4Р13468И/П.

В подальшому ТОВ «Ніон Інвест Груп» було погашено заборгованість ТОВ «Біас-Вектор» (за кредитними Договорами від 11.04.2013 №4Б13213Д, від 16.04.2013 №4Б13242Д, від 18.04.2013 №4Б13263Д, від 22.04.2013 №4Б13272И, від 23.04.2013 №4Б13279И, від 17.02.2014 №4Б14172И, від 12.02.2015 №4Б15035И), ТОВ «Лавертон» (за кредитними Договорами від 26.06.2013 №4Л13404И, від 27.06.2013 №4Л13411И, від 17.02.2014 №4Л14165И, від 20.02.2015 №4Л15051И), ТОВ «Міаліс» (за кредитними Договорами від 10.10.2013 №4М13659И, від 15.10.2013 №4М13663И, від 19.02.2014 №4М14189И, від 20.02.2015 №4М15059И) та ТОВ «Рінікс» (за кредитними Договорами від 02.08.2013 №4Р13468И, від 02.08.2013 №4Р13470И, від 19.02.2014 №4Р14171И) перед АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму ,51 грн.

Однак, АТ КБ «Приватбанк» умови п.8 та п. 10 договорів поруки не виконало, документи на підтвердження наявності забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для ТОВ «Ніон Інвест Груп» активів не передало, а лише використало інформацію про такі активи для спонукання ТОВ «Ніон Інвест Груп» укласти Кредитний Договір та Договори Поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввело ТОВ «Ніон Інвест Груп» в оману, щодо істотних умов Договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніон Інвест Груп" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що ТОВ «Ніон Інвест Груп» належними та допустимими доказами не доведено наявності умов, які є обов`язковими для визнання договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України, а тому позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ "Ніон Інвест Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Ніон Інвест Груп» посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеності та невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Зокрема вважає, що, враховуючи суми отриманих кредитних коштів та загальну суму коштів, сплачених за договорами поруки, логічним та обгрунтованим є висновок про те, що грошові кошти в чітко визначеній сумі перераховувались відповідачем позивачеві в якості кредиту виключно для оплати по укладеним договорам поруки.

Інші додводи апеляційної скарги повторюють додводи позовної заяви.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ніон Інвест Груп" пропущений строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніон Інвест Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17981/19; розгляд справи призначено на 17.08.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкладено розгляд справи №910/17981/19 на 14.09.2020.

Позиції учасників справи.

14.08.2020 від АТ КБ "Приватбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає прийняте господарським судом першої інстанції рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

14.11.2016 загальними зборами учасників ТОВ "Ніон Інвест Груп" (оформленим протоколом №14/11-16 від 14.11.2016) по першому питанню порядку денного було прийнято рішення: "для фінансування поточної діяльності товариства укласти з Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" кредитний договір на суму грн.".

Протокол техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 14.11.2016 та заявки на отримання кредиту від 14.11.2016, що були надані ТОВ "Ніон Інвест Груп" на адресу Банку свідчить, що метою кредитування ТОВ «Ніон Інвест Груп» визначено - фінансування поточної діяльності.

17.11.2016 ТОВ «Ніон Інвест Груп» (як позичальник) та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали Кредитний Договір №4Н16124Г (далі - Кредитний договір), за умов розділу А («Істотні умови кредитування») якого лімітом цього договору є ,00 грн. для фінансування поточної господарської діяльності ТОВ «Ніон Інвест Груп»; термін повернення кредиту 14.10.2024.

На виконання Кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» надало, а ТОВ «Ніон Інвест Груп» отримало кошти у розмірі ,51 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17 від 18.11.2016.

Крім того, 17.11.2016 ТОВ «Ніон Інвест Груп» та АТ КБ «Приватбанк» уклали наступні Договори Поруки в забезпечення виконання зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» такими особами:

- Договір Поруки №4Б13213Д/П від 17.11.2016 - в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Біас-Вектор» (далі - попередній боржник, старий боржник) за кредитними Договорами від 11.04.2013 №4Б13213Д, від 16.04.2013 №4Б13242Д, від 18.04.2013 №4Б13263Д, від 22.04.2013 №4Б13272И, від 23.04.2013 №4Б13279И, від 17.02.2014 №4Б14172И, від 12.02.2015 №4Б15035И (далі - первісні Кредитні договори).

- Договір Поруки №4Л13404И/П від 17.11.2016 - в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Лавертон» (далі - попередній боржник, старий боржник) за кредитними Договорами від 26.06.2013 №4Л13404И, від 27.06.2013 №4Л13411И, від 17.02.2014 №4Л14165И, від 20.02.2015 №4Л15051И (далі - первісні Кредитні договори).

- Договір Поруки №4М13659И/П від 17.11.2016 - в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Міаліс» (далі - попередній боржник, старий боржник) за кредитними Договорами від 10.10.2013 №4М13659И, від 15.10.2013 №4М13663И, від 19.02.2014 №4М14189И, від 20.02.2015 №4М15059И (далі - первісні Кредитні договори).

- Договір Поруки №4Р13468И/П від 17.11.2016 - в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Рінікс» (далі - попередній боржник, старий боржник) за кредитними Договорами від 02.08.2013 №4Р13468И, від 02.08.2013 №4Р13470И, від 19.02.2014 №4Р14171И (далі - первісні Кредитні договори).

Апеляційним господарським судом також встановлено, що за умов пунктів 2, 3 вказаних вище договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Відповідно до п. 4, 5 та 6 договорів поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. У випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

У випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ «КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті: «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору (п. 7 договору поруки).

У пункті 8 договорів поруки сторони погодили, що до поручителя, який виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 9 договорів поруки у випадку невиконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором впродовж 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 10 договорів поруки кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 11 договорів поруки).

За твердженням ТОВ «Ніон Інвест Груп», обов`язковою умовою на якій товариство наполягало, було набуття ним права власності на активи, що забезпечували зобов`язання «старих» боржників перед Банком.

В подальшому ТОВ «Ніон Інвест Груп», як Поручитель, виконав зобов`язання:

- ТОВ «Біас-Вектор» за кредитними договорами щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному кредитному договорі, на загальну суму ,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № № 18, 19, 20,21,22, 23,24 від 18.11.2016, а саме:

від 11.04.2013 року №4Б13213Д в сумі 478357043,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №18 від 18.11.2016 р.;

від 16.04.2013 року №4Б13242Д в сумі 719078652,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням №19 від 18.11.2016 р.;

від 18.04.2013 року №4Б13263Д в сумі 206773689,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням №20 від 18.11.2016 р.; від 22.04.2013 року №4Б13272И в сумі 38020175,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21 від 18.11.2016 р.;

від 23.04.2013 року №4Б13279И в сумі 86983004,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22 від 18.11.2016 р.;

від 17.02.2014 року №4Б14172И в сумі 91021851,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23 від 18.11.2016 р.;

від 12.02.2015 року №4Б15035И 19036232,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24 від 18.11.2016 р.

- ТОВ «Лавертон» за кредитними договорами щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному кредитному договорі, на загальну суму 655422636,82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 25, 26, ТІ, 28 від 18.11.2016 року, а саме:

від 26.06.2013 року №4Л13404И в сумі 255260931,72, що підтверджується платіжним дорученням №25 від 18.11.2016 р.;

від 27.06.2013 року №4Л13411И в сумі 330096091,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням №26 від 18.11.2016 р.;

від 17.02.2014 року №4Л14165И в сумі 47691998,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням №27 від 18.11.2016 р.;

від 20.02.2015 року №4Л15051И в сумі 22373615,43 грн., що підтверджується платіжним дорученням №28 від 18.11.2016 р.

- ТОВ «Міаліс» за кредитними договорами щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному кредитному договорі, на загальну суму 120360439,68 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 29, 30, 31, 32 від 18.11.2016 року, а саме:

від 10.10.2013 року №4М13659И в сумі 557525,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням №29 від 18.11.2016 р.;

від 15.10.2013 року №4М13663И в сумі 71860667,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30 від 18.11.2016 р.;

від 19.02.2014 року №4М14189И в сумі 45698896,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31 від 18.11.2016 р.;

від 20.02.2015 року №4М15059И в сумі 2243347,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32 від 18.11.2016 р.

- ТОВ «Рінікс» за кредитними договорами щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному кредитному договорі, в загальній сумі 64352719,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 33, 34, 35 від 18.11.2016, а саме:

від 02.08.2013 року №4Р13468И в сумі 37692360,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням №33 від 18.11.2016 р.;

від 02.08.2013 року №4Р13470И в сумі 20852766,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №34 від 18.11.2016 р.;

від 19.02.2014 року №4Р14171И в сумі 5807591,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням №35 від 18.11.2016 р.

Загальна сума з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами боржників, яка була погашена ТОВ «Ніон Інвест Груп» перед АТ КБ «Приватбанк» за вищевказаними договорами поруки становить ,51 грн.

Після завершення процесу переоформлення боргів боржників перед Банком, Рішенням Національного банку України від 18.12.2016 №498-р. ПАТ КБ «Приватбанк» визнано неплатоспроможним, у результаті чого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 №961 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи» ПАТ КБ «Приватбанк» перейшов у власність Держави, при цьому зобов`язання Банку, щодо передання ТОВ «Ніон Інвест Груп» документів, що посвідчували права Заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання «старих» боржників Банком не виконані, документи ТОВ «Ніон Інвест Груп» передані не були.

В період з вересня 2017 року по травень 2018 року ТОВ «Ніон Інвест Груп» намагалося у судовому порядку отримати зазначені документи від Банку, проте як виявилося та встановлено судовим рішенням у справі №910/17041/17 Банк і не був зобов`язаний передавати такі документи ТОВ «Ніон Інвест Груп», хоча саме отримання згаданих документів і було метою укладення Кредитного Договору №4Н16124Г від 17.11.2016 р. та Договорів Поруки №4Б13213Д/П від 17.11.2016 р., №4Л13404И/П від 17.11.2016 р., №4М13659И/П від 17.11.2016 р., №4Р13468И/П від 17.11.2016р.

У зв`язку з тривалим невиконанням Банком умов п.8 та п. 10 договорів поруки, ТОВ «Ніон Інвест Груп» вважає, що Банк не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для ТОВ «Ніон Інвест Груп» активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання ТОВ «Ніон Інвест Груп» укласти Кредитний Договір та Договори Поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів ТОВ «Ніон Інвест Груп» в оману, щодо істотних умов Договору.

За наведених підстав ТОВ «Ніон Інвест Груп» звернулось з позовом у цій справі у та просить визнати недійсним Кредитний Договір №4Н16124Г від 17.11.2016, як такий, що укладено з порушенням чинного законодавства, зокрема під впливом введення в оману.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами спору договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно з ч. 1 статті 1024 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На думку позивача, укладаючи спірний кредитний договір, відповідач не мав намірів виконувати свої зобов`язання за договорами поруки, зокрема щодо передачі позивачу документів, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань «старих» боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану «трансформації» (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману щодо істотних умов договору.

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Положеннями статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з ч. 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Положеннями статей 203, 215, 229, 230 ЦК України передбачена недійсність правочинів з вадами волі, коли волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі, у тому числі якщо внутрішня воля сторони сформувалась невірно під впливом обману. Суд враховує, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що, як встановлено вище, загальними зборами ТОВ «Ніон Інвест Груп» було вирішено: для фінансування поточної діяльності товариства укласти з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір на суму ,00 грн. Жодних посилань/згадувань/рішень у частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність Позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних взагалі щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та взагалі щодо так званої трансформації кредитного портфелю Банку.

Тобто, кредитний договір було укладено виключно для фінансування поточної діяльності товариства.

Також встановлено, що протокол техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 14.11.2016 та заявка на отримання кредиту від 14.11.2016, що були надані ТОВ "Ніон Інвест Груп" на адресу Банку, свідчать, що метою кредитування самим ТОВ «Ніон Інвест Груп» зазначено - фінансування поточної діяльності. Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами - вказані документи не містять, так само, як і не містять посилань на договори поруки, який Позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку.

Зазначене також закріплено і в самому спірному кредитному договорі у п. А.2, де ціллю кредитування зазначено - фінансування поточної діяльності Товариства.

Жоден пункт Кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваних ТОВ «Ніон Інвест Груп» договорів поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

Крім того, відповідно до ч. 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями статті 558 ЦК України передбачено право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові, однак, така плата не була встановлена в жодному з договорів поруки, що виключає можливість отримання прибутку за такими договорами, оскільки вони були безоплатними.

Відповідно до ч. 3 статті 556 ЦК України до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Тобто, поручитель отримує право вимоги до боржника виключно на суму коштів, що була ним сплачена - не більше і не менше.

Згідно з ч. 1 статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Пунктом 3 розділу I Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, визначено, що прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.

Аналіз наведених правових норм додатково свідчить про неможливість отримання поручителем прибутку, як мети укладення та виконання договору поруки.

З цих же підстав помилковими є також твердження позивача про укладення ним кредитного договору №4Н16124Г від 17.11.2016 з метою отримання прибутку, оскільки умовою (ознакою) кредитного договору є обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти, що виключає отримання позичальником прибутку внаслідок укладення ним кредитного договору.

Як було зазначено вище, обман (помилка) щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, твердження позивача про те, що укладення кредитного договору та договорів поруки було направлено на отримання прибутку не відповідають дійсності та спростовується наведеним вище.

У п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначається, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто, обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

При цьому, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи №902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи №917/1307/18).

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі №914/1680/18).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що наявні у матеріалах справи докази свідчать, що отримання ТОВ «Ніон Інвест Груп» кредиту було здійснене для фінансування його ж поточної діяльності, а укладення ТОВ «Ніон Інвест Груп» договорів поруки відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок його вільного волевиявлення, здійсненого в порядку статті 627 ЦК України, а відтак ТОВ «Ніон Інвест Груп» помилково та навмисно стверджує про мету укладення ним кредитного договору №4Н16124Г від 17.11.2016, вважаючи його таким, що був укладений у внаслідок укладення договорів поруки.

Наведене вище також спростовує твердження ТОВ «Ніон Інвест Груп» про те, що укладення кредитного договору №4Н16124Г та договорів поруки №4Б13213Д/П, №4Л13404И/П, №4М13659И/П, №4Р13468И/П було направлено на отримання прибутку.

За таких підстав є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що ТОВ «Ніон Інвест Груп» належними та допустимими доказами не доведено наявності умов, які є обов`язковими для визнання договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що враховуючи суми отриманих кредитних коштів та загальну суму коштів, сплачених за договорами поруки, логічним та обґрунтованим є висновок про те, що грошові кошти в чітко визначеній сумі перераховувались відповідачем позивачеві в якості кредиту виключно для оплати по укладеним договорам поруки, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що такі твердження ТОВ «Ніон Інвест Груп» не підтверджені належними та допустимими доказами.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з п. 1) ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду у цій справі.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніон Інвест Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17981/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17981/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17981/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.09.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак