ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. ОдесаСправа № 923/1092/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Діброви Г.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Бебик А.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Херсонської області

від 06 лютого 2020 року (повний текст складено 10.02.2020р.)

по справі №923/1092/19

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Комунального підприємства Олешки-Сервіс Олешківської міської ради

про стягнення 290 197,34 грн., -

суддя суду першої інстанції: Гридасов Ю.В.

час та місце винесення рішення: 06.02.2020р., м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 16.09.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019р. Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Позивач, НАК Нафтогаз України) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Комунального підприємства "Олешки-Сервіс" Олешківської міської ради далі Відповідач, КП «Олешки-Сервіс») про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу від 29.09.2016р. №2524/1617-ТЕ-33 в розмірі 290 197,34 грн., з якої 63 515,23 грн. пені, 49 938,21 грн. 3 % річних, 176 743,90 грн. інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позов, НАК ,,Нафтогаз України посилається на неналежне виконання КП «Олешки-Сервіс» взятих на себе зобов`язань за Договором постачання природного газу від 29.09.2016р. №2524/1617-ТЕ-33 в частині своєчасної сплати за отриманий природний газ у період з жовтня 2016р. по березень 2017р. (включно)

В процесі розгляду справи КП Олешки-Сервіс, з огляду на вкрай тяжкий фінансовий стан Відповідача, відсутність завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, а також беручи до уваги загальну економічну ситуацію та високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни, Відповідачем було заявлене клопотання про зменшення розміру пені, пред`явленої Позивачем до стягнення з Відповідача до 100,00 грн.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 06.02.2020р. по справі №923/1092/19 (суддя Гридасов Ю.В.) позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 176 743, 90 грн. інфляційних втрат, 49 938,21 грн. 3% річних, 31 757,62 грн. пені, а також, 3 876,60 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позову, а саме: стягненні 31 757,61 грн. пені відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що Позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати за поставлений газ, водночас судом враховано заяву Відповідача про зменшення розміру пені з огляду на те, що діяльність Відповідача направлена на забезпечення надання комунальних послуг (централізоване теплопостачання) населенню міста Олешки; фінансовий стан Відповідача (заборгованість держави з компенсації різниці в тарифах в сумі 6 716,40 тис. грн. та заборгованість населення з оплати послуг 6 883,5 тис. грн.), а також те, що Відповідачем проведено повну оплату вартості отриманого природного газу (ступінь виконання боржником зобов`язання) на підставі Договору від 29.09.2016р. №2524/1617-ТЕ-33 на час розгляду справи у суді.

Суд також зазначив, що після виконання Відповідачем своїх зобов`язань з оплати придбаного товару, передбачена п. 8.2 Договору неустойка (пеня) втратила свою стимулюючу функцію та стала додатковим прибутком Постачальника (Позивача). Крім того, Позивачем не доведено завдання йому збитків неналежним виконанням Відповідачем грошового зобов`язання за Договором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 06.02.2020р. по справі №923//1092/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимого щодо стягнення пені в розмірі 31 757,61 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України щодо стягнення пені в розмірі 31 757,61 грн., у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги НАК «Нафтогаз України» зазначає, що рішення Господарського суду Херсонської області від 06.02.2020р. прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог.

Апелянт вказує, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність згідно з умовами договору. Окрім того, боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів.

Посилаючись на норми ст.ст. 218, 229, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549, 551, 625 Цивільного кодексу України, постанову ВГСУ від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14, постанову ВС від 04.05.2018р. у справі №908/1453/14 та постанову ВС від 12.06.2018р. у справі №922/1010/16 скаржник звертає увагу, що:

- господарський суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише Відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси Позивача;

- Відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд, не мотивуючи, а керуючись лише своїм внутрішнім переконанням та сухими посиланнями на важкий матеріальний стан Відповідача, зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 Господарського кодексу України;

- зменшення судом розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

Скаржник вказує, що при розгляді справи судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

Зазначаючи, що відсутність вини Відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, скаржник вважає, що місцевий господарський суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 Господарського кодексу України ст.ст. 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Більш детально доводи Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.02.2020р. у справі №923/1092/19 та призначено розгляд справи №923/1092/19 на 15.04.2020 року.

02.04.2020р. від КП Олешки-Сервіс до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу НАК «Нафтогаз України», яким Відповідач не погоджується з її доводами та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У зв`язку зі встановленням на території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19 від 11.03.2020р. №211, ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.04.2020р. розгляд справи №923/1092/19 було відкладено до відміни обмежувальних протиепідемічних заходів.

09.04.2020р. від КП "Олешки-Сервіс" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю Відповідача.

20.05.2020р. Південно-західний апеляційний господарський суд повідомив учасників процесу про призначення розгляду справи №923/1092/19 на 01.07.2020р. відповідною ухвалою.

Однак, 01.07.2020р. розгляд справи №923/1092/19 не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді-члену колегії Разюк Г.П. з 23.06.2020р. по 24.07.2020р. у щорічній відпустці.

Тому, з урахуванням Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та перебуванням головуючого судді Савицького Я.Ф. у щорічній відпустці з 03.08.2020р. по 14.09.2020р., розгляд справи №923/1092/19 було перенесено на 16.09.2020 року, про що сторони були повідомлені ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.06.2020р.

30.06.2020р. та 14.09.2020р. від НАК «Нафтогаз України» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутністю Позивача, які були враховані у судовому засіданні 16.09.2020р.

Представник КП Олешки-Сервіс Олешківської міської ради у судове засідання не з`явився, Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом, а відповідно до ухвал Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020р. т від 22.06.2020р. явка представників сторін також не визнавалась обов`язковою.

А тому, враховуючи вищенаведене та з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника КП Олешки-Сервіс Олешківської міської ради.

У судовому засіданні 16.09.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги НАК «Нафтогаз України», зміст доводів та вимог апеляційної скарги зводиться до необґрунтованого висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення стягуваної суми пені на 50% - до 31 757,62 грн. З огляду на таке, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2016р. між НАК Нафтогаз України та Комунальним підприємством Олешки-Сервіс Олешківської міської ради укладено Договір №2524/1617-ТЕ-33 про постачання природного газу, відповідно до якого Відповідачу передано природний газ на загальну суму 4 941 084,74 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 30-35).

Відповідно до п. 1.2. Договору газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу, при цьому, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Частиною 2 п.6.2. Договору сторони визначили, зокрема, що в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1. даного договору.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 Договору).

За пунктом 10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до п.12.1. Договору останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Місцевим господарським судом встановлено, що Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, отже, не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору. Водночас, станом на час розгляду справи в суді загальна вартість переданого природного газу сплачена у повному обсязі.

Відсутність заборгованості Відповідача з оплати природного газу, отриманого на підставі Договору №2524/1617-ТЕ-33 від 09.09.2016р. підтверджується обліком самого Позивача станом на 30.06.2018р. (а.с. 36-37), що вказує на ступінь виконання Відповідачем як стороною Договору грошового зобов`язання стосовно суми основного боргу.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою вартості поставленого газу Позивач, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідачем, нарахував останньому пені, які за розрахунком, наданим Позивачем, складають 63 515,23 грн.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідачем, у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 100,00 грн., обґрунтоване тим, що невиконання останнім договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема, - значну заборгованість держави перед підприємством. КП «Олешки-Сервіс» просило врахувати специфіку його діяльності, ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення та врахувати майнові інтереси обох сторін.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, господарський суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50%, з чим не погодився Позивач, оскарживши в цій частині рішення в апеляційному порядку.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на начтупне.

Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст.231 Господарського кодексу України, які узгоджуються також з ч.2 ст. 343 цього Кодексу, встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін у Договорі, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що в пункті 8.2. Договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку невиконання та неналежного виконання споживачем зобов`язань по Договору відповідно у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи встановлення місцевим господарським судом факту несвоєчасного виконання Відповідачем грошових зобов`язань, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 63 515,23 грн., вважає, що розрахунок є правильним, зробленим відповідно до умов Договору та на підставі погодженої сторонами процентної ставки, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що Відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, в якому КП Олешки-Сервіс просило зменшити пеню до 100,00 грн.

Положення ст. 233 Господарського кодексу України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто - сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Судова колегія звертає увагу на те, що КП Олешки-Сервіс є організацією, яка використовує газ не для власних потреб, а для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, при цьому джерелом надходження коштів на рахунок Відповідача, з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій, є здійснення внесків співвласниками багатоквартирного будинку, здебільшого фізичними особами, за надані їм послуги.

Також, апеляційний суд враховує, що станом на 01.01.2020 року по підприємству обліковується заборгованість з невідшкодованої різниці в тарифах на суму 6 716,40 тис. грн. Підприємство систематично звертається до Олешківської міської ради із проханнями погашення вказаних сум, але коштів не отримує. Крім того, дебіторська заборгованість споживачів-фізичних осіб перед Відповідачем, станом на 01.01.2020 року, становить 6 883,5 тис. грн.

Водночас, судом першої інстанції було взято до уваги, що на момент звернення Позивача з позовом по цій справі, зобов`язання щодо погашення свого боргу за Договором Відповідач виконав у повному обсязі.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності Позивача, докази настання негативних наслідків та понесення Позивачем збитків саме в результаті порушення (невиконання) Відповідачем умов Договору від 09.09.2016р. №2524/1617-ТЕ-33.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій, що, в свою чергу, не є основним доходом НАК «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.

Також, судова колегія зазначає, що в межах розгляду даної справи, якою розглядались, зокрема, вимоги НАК «Нафтогаз України» про стягнення штрафних санкцій з КП «Олешки-Сервіс» за Договором постачання природного газу від 09.09.2016р. №2524/1617-ТЕ-33, Позивачем вже було застосовано до Відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, пені та інфляційних нарахувань, що в певній мірі компенсує збитки Позивача та забезпечує баланс інтересів сторін.

Судовою колегією відхиляються посилання НАК «Нафтогаз України» на невстановленість місцевим судом винятковості обставин та неправильного застосування ст.233 Цивільного кодексу України, адже зауваження апелянта відносно недостатності обґрунтування з боку суду підстав зменшення нарахованих санкцій носять оціночний характер.

Крім того, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд першої інстанції врахував, що НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим, господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені лише на 50%.

Слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково, свідчить про те, що суд, з дотриманням принцип розумного балансу між інтересами сторін та врахуванням обставини справи, в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси як Позивача, так і Відповідача, що співвідноситься з аналогічною правовою позицією, яка знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №761/26293/16-ц.

Наведеним спростовується посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не врахував інтереси Позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що важкий фінансовий стан Відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 08.04.2015р. у справі № 902/1568/14 є недоречним, оскільки відповідні правові позиції не є актуальними та обов`язковими для застосування.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №908/1453/14, то колегія суддів зазначає, що вказана постанова не спростовує висновки суду першої інстанції, а лише містить правовий висновок суду касаційної інстанції щодо застосування відповідних норм права, якому відповідає оскаржуване рішення у даній справі.

Судова колегія зазначає, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі № 918/116/19.

Посилання НАК «Нафтогаз» на те, що зменшення судом розміру пені через відсутність у Відповідача необхідних коштів є звільненням боржника від відповідальності є неспроможними, адже свідчать про помилкове ототожнення Позивачем зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зі змісту ст. 219 Господарського кодексу України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням його від відповідальності.

Апеляційний суд зауважує, що присуджені до стягнення штрафні санкції є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим доходить висновку, що зменшення розміру неустойки у цій справі не призвело до нівелювання самого значення штрафу як відповідальності за порушення Відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання плати за поставлений газ.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №913/89/18, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18.

Тому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, який зазначив, що після виконання Покупцем (Відповідачем) своїх зобов`язань з оплати придбаного товару, передбачена п. 8.2 Договору неустойка (пеня) втратила свою стимулюючу функцію та стала додатковим прибутком Постачальника (Позивача).

Підсумовуючи усе вищевикладене, апеляційна колегія вказує, що стягнення зазначеної Позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення Відповідачем зобов`язання.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Тому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 п.58).

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також, не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування відповідного висновку суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 06.02.2020р. у справі №923/1092/19 - без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 17.09.2020р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Разюк Г.П.