ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/988/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів»

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2020

у справі №916/988/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів»

до Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель»

про стягнення 148 267,16 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (далі ТОВ, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель» (далі ПАТ, відповідач) про стягнення 1 200 000,00 грн. основного боргу, пені 130 435,95 грн. та 3% річних 17 831,21 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.06.2020 позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з відповідач на користь позивача пеню в розмірі 25 00,00 грн., 3% річних в розмірі 17 831,21 грн. та витрати на оплату судового збору 1 112,01 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції перевірив розрахунки позивача сум пені та 3% річних і встановив, що розрахунок 3% річних є арифметично вірним. Крім цього суд першої інстанції зменшив суму пені з 128 075,82 грн. до 25 000,00 грн., задовольнивши частково клопотання відповідача про зменшення суми пені на 100%.

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням, ТОВ звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні підстави для зменшення розміру пені, оскільки відсутні виняткові обставини, які б давали підстави для задоволення заяви відповідача. Проте, під час розгляду справи суд першої інстанції допустив поверхневий розгляд справи, не зажадав отримати будь-які докази від відповідача на підтвердження підстав для зменшення пені. Безпідставно задовольнив клопотання про зменшення пені.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував інтереси сторін. Під час складання рішення, суд обмежився лише посиланням на норми чинного законодавства України без дослідження доказів по справі.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду справи судом учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

17.08.2020 до суду від ПАТ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначає, що доводи позивача в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними, а суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставною для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

27.08.2020 до суду від ТОВ надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та про участь в судовому засіданні у режимі відеокнференції, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою від 28.08.2020.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2017 між ТОВ (постачальник) та ПАТ (покупець) укладено Договір поставки № 507, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію відповідно до додатків до цього договору: двосторонніх специфікацій до договору та/або накладних постачальника. Ціна, загальна кількість, номенклатура, асортимент за одиницю продукції вказуються в додатках (специфікаціях, накладних) до цього договору (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

Згідно з п.5.1. договору покупець зобов`язується оплатити постачальнику продукцію на умовах попередньої оплати 100% до моменту відвантаження продукції, якщо інший порядок оплати не погоджено сторонами в специфікації.

Так, в п.1. додатку №30 до договору (специфікації) від 22.01.2020 встановлено найменування продукції «Катанка мідна 0 8 мм. ТУ У 13614181.001-98», кількість та вартість поставки продукції ПДВ (20%), яка складає 3 744 600,16 грн. Термін поставки товару 23.01.2020 включно. Відповідно до п.3 специфікації умови оплати: відстрочка до 29.01.2020.

Відповідно до п.7.2. договору у разі несвоєчасної оплати покупцем продукції в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період затримки оплати, від вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) продукції за кожний день порушення строків платежу. При цьому пеня нараховується за весь час поки зобов`язання покупця по оплаті продукції залишається невиконаним. Пеня на суму попередньої оплати (авансового платежу), якщо продукція не була отримана покупцем, не нараховується.

Даний договір вважається дійсним після його підписання уповноваженими представниками сторін. Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2020 року, а в частині поставки, оплати отриманої продукції - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1. договору № 507 від 25.07.2017 в редакції додаткової угоди №2 від 30.12.2019).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною № 582 від 22.01.2020 на загальну суму 3 744 600,16 грн., який отримав заступник начальника відділу ПАТ Боровський Я.С., що діяв на підставі довіреності № 77 від 21.01.2020.

Дослідивши наявну в матеріалах справи видаткову накладну, яка була підписана без зауважень та претензій відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що позивач дійсно поставив , а відповідач отримав цю продукцію.

Зазначені первісні бухгалтерські документи безумовно підтверджують факт поставки і приймання-передачі товару продавцем (позивачем) покупцю (відповідачу).

Жодних зауважень або претензій щодо якості та кількості від позивача не надходило.

Однак, судовою колегією встановлено, що відповідач за поставлену продукцію почав розраховуватись лише з березня 2020 року та в повному обсязі розрахувався 13 квітня 2020 року, що є порушенням терміну оплати за поставлену продукцію відповідно до умов специфікації №1 від 22.01.2020.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що 13.04.2020 відповідачем повністю сплачено розмір основного боргу, тобто з порушенням термінів оплати встановлених у специфікації №1, то позивач правомірно нарахував відповідачу пеню та 3% річних, що передбачено, як умовами договору (п. 7.2.) так і ст. ст. 530, 549, 611, 612, 625 ЦК України, однак судова колегія перевірила розрахунок позивача та перерахунок суду першої інстанції щодо сум пені та 3% річних та вставила, що розрахунок 3% річних здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору та становить 17 831,21 грн. Щодо розміру пені, то господарським судом було здійснено перерахунок суми пені та встановлено, що при розрахунку суми пені позивач допустив помилку, щодо періодів нарахування пені, яку господарський суд власним розрахунком виправив з чим погоджується колегія суддів, оскільки перевіривши арифметичний та методологічний розрахунок пені господарським судом, суми співпали, та загальна суму пені становить 128 075,82 грн.

Що стосується заяви відповідача про зменшення розміру пені на 100 %, часткового задоволення зазначеної заяви та зменшення розміру пені з 128 075,82 грн. до 25 000,00 грн. та доводів апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан і сторін, які беруть участь у зобов`язанні, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Змістом вказаної норми Закону не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення пені та штрафу є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції відповідно до конкретних обставин справи зробив правильний висновок про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України, зважаючи на те, що

станом на дату відкриття провадження у справі, відповідач за поставлену продукцію розрахувався з позивачем у повному обсязі, у зв`язку з чим, порушення договірних зобов`язань зі сторони відповідача були незначними, не створили ніякої небезпеки, не спричинили негативних наслідків для позивача чи для інших учасників господарських відносин та не порушили їх майнові інтереси,

нетривале прострочення відповідача у виконанні зобов`язання,

майновий стан сторін,

відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання,

стягнення з відповідача на користь позивача суми 3 % річних,

позивач не надав доказів на підтвердження наявності збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення термінів оплати у спірних правовідносинах.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що господарським судом вірно задоволено частково заяву відповідача та зменшено розмір пені на 80, 5%, а не на 100%, як просив відповідач.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі, що під час розгляду справи суд першої інстанції частково задовольняючи заяву відповідача про зменшення пені за відсутності виняткових обставин та не врахувавши інтереси сторін, оскільки суд першої інстанції в достатній мірі з`ясував всі обставини та врахував, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для часників правовідносин характер.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Одеської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2020 року без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Колоколов С.І.

Разюк Г.П.