ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2020 р. Справа№ 911/836/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2020

у справі № 911/836/20 (суддя - Подоляк Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чубинське»

про стягнення 1 140, 10 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У квітні 2020 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чубинське» (далі - ОСББ «Чубинське») про стягнення 1 140, 10 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 1134/16-ТЕ-17 щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.06.2020 у позові АТ «НАК «Нафтогаз України» до ОСББ «Чубинське» про стягнення 1 140, 10 грн, з яких 73, 30 грн 3% річних, 1 066, 80 грн пеня відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що станом на 27.04.2016 у відповідача була відсутня заборгованість перед позивачем за переданий природний газ за договором по актам приймання-передачі природного газу. Заборгованість мала місце за переданий природний газ, який використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

А тому, суд першої інстанції, враховуючи наявність імперативної норми ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою передбачено ненарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, дійшов висновку про безпідставність нарахованих позивачем 3% річних та пені.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Також скаржник просив покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2020, встановлено сторонам час для подачі відзиву, клопотань та заяв. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала від 30.07.2020 отримана скаржником 03.08.2020, а відповідачем - 15.08.2020, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, наявними в матеріалах справи. Тобто учасники справи обізнані про апеляційний перегляд справи та завчасно повідомлені про відкриття апеляційного провадження.

Жодних заяв до суду апеляційної інстанції не надійшло.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

АТ «НАК «Нафтогаз України» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник вважає помилковим застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки, на переконання сторони, учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає в себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру. Так скаржник посилається на відповідну практику Вищого господарського суду України.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Станом на момент ухвалення даної постанови відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходило, клопотання про продовження строку для подачі відзиву стороною не заявлялося.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу від 21.12.2015 № 1134/16-ТЕ-17 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов`язався передати у власність відповідачу (споживачу) у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ за обсягом до 120 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: у січні 45 тис. куб. м., у лютому 45 тис. куб. м., у березні 30 тис. куб. м.

Приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.4 договору).

Положенням п. 5.2 договору (в редакції додаткової угоди від 31.05.2015 № 1 до договору) сторони узгодили, що ціна за 1 000 куб. м газу за цим договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770, 74 грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20 %. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 197, 50 грн, крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ 237 грн. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу 1 968, 24 грн, крім того ПДВ 20 % 361, 23 грн, всього з ПДВ 2 361, 89 грн.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач у період з січня 2016 року по березень 2016 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 154 264, 35 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 на суму 61 201, 23 грн, від 29.02.2016 на суму 50 138, 16 грн, від 31.03.2016 на суму 42 924, 96 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Однак, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами договору не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ по вище переліченими актам приймання-передачі природного газу в строки визначені договором.

Наведене і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 3% річних з простроченої суми грошового зобов`язання та пені.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини поставки природного газу. Спір між сторонами у справі виник у зв`язку з простроченням оплати поставленого газу, у зв`язку з чим встановлення наявності або ж відсутності підстав для стягнення 3 % річних та пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача 3 % річних за загальний період прострочення з 16.02.2016 по 26.04.2016 складають 73, 30 грн.

Також, скаржником на підставі п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, яка за розрахунком постачальника за загальний період прострочення з 16.02.2016 по 26.04.2016 складає 1 066, 80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України).

Норма ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відсутня заборгованість за переданий природний газ за договором у спірному періоді, що підтверджується наданими позивачем сальдовими відомостями по ОСББ «Чубинське» за період з 01.12.2012 по 31.12.2019, випискою по операціям за період з 01.12.2015 по 31.12.2019, в який входить спірний період з січня 2016 року по березень 2016 року та банківськими виписками по рахунку позивача. Наведене не заперечувалося скаржником.

З наданого скаржником розрахунку 3% річних та пені вбачається, що останній прострочений платіж по договору постачання природного газу від 21.12.2015 №1134/16-ТЕ-17 було оплачено відповідачем 27.04.2016 та підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 27.04.2020, завірена копія якої долучено до матеріалів справи.

Тобто, станом на 27.04.2016 у відповідача була відсутня заборгованість перед позивачем за переданий природний газ за вищевказаним договором по переліченим актам приймання-передачі природного газу. Заборгованість мала місце за переданий природний газ, який використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору). Поставлений газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню узгоджено сторонами в п. 1.2 договору.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначено

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

У пунктах 4, 5, 9, 10, 12 ст. 1 ч. 1 Закону визначено таке:

- заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

- процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

- учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Нормою ч. 3 ст. 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зазначеними приписами ч. 3 ст. 7 Закону передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних витрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань, причому право не нараховувати неустойку, інфляційні витрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, ч. 3 ст. 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу ч. 1 ст. 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016. (Висновки щодо застосування норм частини 3 статті 7 Закону викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 21.03.2018 у справі № 905/403/17).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Отже, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 904/1615/18.

А тому посилання скаржника на неправомірне застосування норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» відхиляються як необґрунтовані. Так, суд апеляційної інстанції враховує постанову Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №908/2055/17, якою було переглянуто справу з подібними правовідносинами, а саме: предметом також було стягнення 3 % річних та пені; відповідачем було об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; аналогічні положення п. 1.2 договору поставки природного газу (а саме: газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню).

Крім того, посилання сторони на практику Вищого господарського суду України, в силу ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 236 ГПК України, також не можуть бути враховано судом апеляційної інстанції. Натомість, Північним апеляційним господарським судом враховані висновки Верховного Суду, здійснені в справах з подібними правовідносинами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахувався за переданий природний газ у період з січня 2016 року по березень 2016 року в повному обсязі станом на 27.04.2016, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою передбачено ненарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що здійснені позивачем нарахування 3 % річних та пені є безпідставними, в зв`язку з чим правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 73, 30 грн 3% річних та 1 066, 80 грн. пені.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми 3% річних та пені.

Таким чином, на підставі ст. 2, 126, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2020 у справі № 911/836/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2020 у справі №911/836/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко