ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа №921/385/20

Західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат" від 30.06.2020

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 про повернення позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат", суддя С.О. Хома, (повний текст ухвали складено 16.06.2020),

у справі №921/385/20

за позовом Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат",м.Тернопіль,

до відповідача 1 Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, смт. Залізці

відповідача 2 Виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, смт. Залізці

відповідача 3 Товарна біржа "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська", м.Київ,

відповідача 4: ОСОБА_1 , м. Тернопіль,

про визнання незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області №223 від 12.11.2012 "Про питання комунальної власності"; скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012, видане Залозецькій селищній раді про власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/8, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області; визнання недійсними результати аукціону з продажу гідротехнічних споруд ставка №8, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1/8, смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області, проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа" "Придніпровська", оформленого протоколом №4 аукціону Залозецької селищної ради від 05.02.2013.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 у справі №921/385/20 повернуто позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат" без № від 10.06.2020.

27 липня 2020 року на вказану ухвалу до Західного апеляційного господарського суду поступила апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат".

Апелянт зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції безпідставною та необгрунтованою. Вказує, що суд допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправомірного повернення позовної заяви. Апелянт стверджує, що дана справа повинна розглядатись в межах господарського судочинства, на підтвердження своїх доводів апелянт наводить п.2 ч.1 ст. 20 ГПК України, яким передбачено, що спори з приводу приватизації державного та комунального майна, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Щодо практики, на яку посилався суд першої інстанції, апелянт вказує, що такі рішення ґрунтуються на положеннях ст.1 ГПК України в редакції, що діяла до 14.12.2017 року. При цьому, скаржник посилається на постанови Верховного суду, в аналогічних на його думку, спорах. Відтак, апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат" від 30.06.2020 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 у справі №921/385/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги мотивовано тим, що в ході перетворення ДП "Тернопільський обласний виробничий рибокомбінат" у ВАТ "Тернопільський облрибокомбінат", йому було передано ряд об`єктів нерухомого майна рибгоспу "Заложці", серед яких вирощувальний став №8 з інвентарним №213. В ході здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "Тернопільський облрибокомбінат" та інвентаризації майна стало відомо про те, що власником гідротехнічних споруд вирощувального ставу №8 є ОСОБА_1 .

12.11.2012 Виконавчим комітетом Залозецької селищної ради Тернопільської області прийнято рішення №223, п. 1 якого вирішено оформити право комунальної власності на гідроспоруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за Залозецькою селищною радою; п. 2 рішення №223 доручено Зборівському районному бюро технічної інвентаризації зареєструвати дані гідроспоруди за Залозецькою селищною радою Тернопільської області та видати свідоцтво на право комунальної власності.

20.12.2012 на підставі рішення №223 Залозецькій селищній раді Тернопільської області видано свідоцтво про право власності.

05.02.2013 відбувся аукціон з продажу комунального майна, об`єктом якого був лот №4, до складу якого увійшли гідротехнічні споруди ставка №8, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу аукціону №4 його переможцем став ОСОБА_1 , цінова пропозиція якого становила 17002,70 грн. Протокол №4 затверджено Залозецьким сільським головою 05.02.2013.

Позивач вважає, що рішення №223 є протиправним рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як і свідоцтво від 20.12.2012, видане на підставі цього рішення №223.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

У обов`язкових реквізитах позовної заяви позивачем, зокрема, зазначено відповідача 4: ОСОБА_1 як фізичну особу (громадянина), тобто як фізичну особу без статусу фізичної особи-підприємця.

Як зазначає позивач у позовній заяві, зокрема, за позовною вимогою про визнання недійсними результатів аукціону, проведеного Тернопільською філією ТБ "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська" відповідачами у справі є: Залозецька селищна рада Тернопільської області та ОСОБА_1 , як сторони процедури приватизації, ТБ "Універсальна земельна товарна біржа "Придніпровська" як організатор аукціону.

При цьому, як вказує позивач, те, що ОСОБА_1 є фізичною особою, не може свідчити про неможливість бути відповідачем у спорі, підвідомчому господарському суду, адже п.2 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що спори з приводу приватизації державного та комунального майна підлягають розгляду в порядку господарського судочинства і будь- яких застережень щодо статусу учасників таких справ ГПК України не містить.

Згідно долученої до позовної заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (№209196343 від 16.05.2020), нерухоме майно гідротехнічні споруди ставка №8 (реєстраційний номер 26 за адресою АДРЕСА_1 ) зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 .

В матеріалах позовної заяви знаходиться копія рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26.03.2013 у справі №599/311/13-ц (текст з ЄДРСР), яким позов задоволено. Визнано договір купівлі - продажу гідротехнічних споруд ставка №8 - (частина земляної греблі довжиною 20,0 м. (поз.3), що безпосередньо прилягає до водовипуску (поз.2) симетрично від його розташування по АДРЕСА_1, який укладений 05 лютого 2013 року між Залозецькою селищною радою Зборівського району Тернопільської області та ОСОБА_1 дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гідротехнічні споруди ставка №8 - (частина земляної греблі довжиною 20,0 м. (поз.3), що безпосередньо прилягає до водовипуску (поз.2) симетрично від його розташування по АДРЕСА_1.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 04.09.2014 у справі №599/311/13-ц (текст якої з ЄДРСР) виправлено описку в рішенні Зборівського районного суду Тернопільської області від 26.03.2014 року, визнавши договір купівлі-гідротехнічних споруд ставка №8, зокрема водовипуск (поз.2) із земляною греблею довжиною 20.0м. (поз). що безпосередньо прилягає до водовипуску (поз.2) симетрично від його розташування по АДРЕСА_1 , який укладений 05 лютого 2013 року між Залозецькою селищною Радою та ОСОБА_1, дійним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гідротехнічні споруди ставка №8, зокрема водовипуск (поз.2), та земляну греблю довжиною 20,0м. (поз.3), по АДРЕСА_1 .

Частиною 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ (вичерпний перелік спорів), віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України, згідно якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто до юрисдикції господарського суду не віднесені спори, що виникають при виконанні правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Стороною у господарському процесі можуть бути також фізичні особи у визначених законом випадках, зокрема, у спорах, що виникають з корпоративних відносин та у справах про банкрутство (п.3 ч.1 ст. 20 ГПК України, п.8 ч.1 ст. 20 ГПК України, п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Згідно п.2 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду. Відповідач 4: ОСОБА_1 набув право власності на гідротехнічні споруди вирощувального ставу №8 на підставі договору купівлі-продажу, як фізична особа-громадянин.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що громадянин не може бути стороною у справі, що розглядається господарським судом в розумінні п.2 ч.1 ст.20 ГПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів Західного апеляційного господарського суду погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною першою статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Таким чином, за загальним правилом, спори щодо приватизації комунального майна відносяться до юрисдикції господарських судів.

Разом з тим судова практика і раніше була зорієнтована на те, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за умови наявності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Господарські суди вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду).

При визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Відповідач наголошує, що оспорюваний аукціон відбувся з порушенням вимог чинного законодавства щодо приватизації комунального майна.

Відтак з урахуванням характеру спірних відносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правової природи юридичного спору та в цьому випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Вказане повністю узгоджується зі статтею 2 ГПК України, яка завданням господарського судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів не тільки юридичних осіб і держави, але й фізичних осіб.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути розглянута господарським судом.

Дана правова позиція повністю узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 903/456/18 від 12.03.2019 р.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 252, 255, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тернопільський облрибокомбінат" від 30.06.2020 задоволити,

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2020 у справі №921/385/20 - скасувати.

3. Справу № 921/385/20 направити до Господарського суду Тернопільської області для продовження розгляду зі стадії прийняття позовної заяви.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.