ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1530/20

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6,

до Комунального підприємства "Управління міським господарством" Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області"

08132, Київська обл., Києво - Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Зелена, буд. 2,

про стягнення інфляйних втрат, трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. № 1537/20 від 25.05.2020) Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Управління міським господарством" Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області" про стягнення інфляйних втрат, трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлено їх невідповідність вимогам пунктів 5, 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.05.2020 позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява (вх. № 11594/20 від 11.06.2020) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 14300/20 від 13.07.2020).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 15587/20 від 27.07.2020).

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом підписано повне рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків виконання грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 12/35-ТЕ-17 від 03.08.2012, у зв`язку з чим, позивачем заявляються до стягнення 3% річних у розмірі 2138,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15139,87 грн.

Аргументи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

1. На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ, всього на суму 92408,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2012 на суму 28424,04 грн., від 31.10.2012 на суму 64056,54 грн.

2. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором, відтак, позивачем нараховані за періоди прострочення оплат за Договором 3 % річних у розмірі 2138,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15139,87 грн. згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

3. Заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних нараховані за порушення строків виконання грошового зобов`язання, що визначені умовами Договору, що підтверджується наявними у матеріалах справи даними бухгалтерського обліку позивача.

4. Аргументи відповідача про застосування строків позовної давності підлягають відхиленню з огляду на те, що позовна давність переривалась, оскільки позивач звертався з позовними вимогами до суду про стягнення грошових коштів за інші періоди, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 911/3739/14.

Аргументи Комунального підприємства «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області

1. 28.12.2012 між Національної акціонерної компанією «Нафтогаз України» (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована пересувна механізована колона № 1» (первісний боржник) та Комунальним підприємством «Управління міським господарством» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу № 13/3780-ТЕ-17, згідно з яким, за згодою кредитора, первісний боржник переводить на нового боржника свій борг у розмірі 70508,42 грн., який виник за договором поставки природного газу № 12/35-ТЕ-17 від 02.08.2012.

Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто, з урахуванням дати поставки газу та дати настання строку його оплати, позивачем пропущено строк позовної давності.

2. При розрахунках інфляційних втрат позивачем вказано період з 01.11.2017 по 30.10.2018, 3 % річних з 17.11.2017 по 20.11.2018, проте, в зазначений період справа № 911/3685/17 перебувала у провадженні суду першої, апеляційної та касаційної інстанції, тобто, відповідач позбавлений можливості його виконати до винесення остаточного рішення у справі.

3. Крім того, здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат арифметично невірний.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до статті 194 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 2 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Статтею 520 Цивільного кодексу України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована пересувна механізована колона № 1» (далі - первісний боржник, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/35-ТЕ-17 від 03.08.2012 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця у 2012 році, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору продавець передає покупцю з 01.08.2012 по 31.12.2012 природний газ обсягом до 265 тис.куб.метрів.

Згідно з пунктом 3.3. Договору приймання - передача природного газу, переданого продацем покупцеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 1091,00 гривень, крім того, податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 1309,20 грн.

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% вартості поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 11.1. Договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ, всього на суму 92408,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2012 на суму 28424,04 грн., від 31.10.2012 на суму 64056,54 грн.

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована пересувна механізована колона № 1» (первісний боржник) та Комунальним підприємством «Управління міським господарством» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу № 13/3780-ТЕ-17, згідно з яким, за згодою кредитора, первісний боржник переводить на нового боржника свій борг у розмірі 70508,42 грн., який виник за договором поставки природного газу № 12/35-ТЕ-17 від 02.08.2012.

Відповідно до пункту 3.2 Договору новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором № 12/35-ТЕ-17 від 02.08.2012.

Згідно з пунктом 4.1 Договору новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених договором № 12/35-ТЕ-17 від 02.08.2012.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17 стягнуто з Комунального підприємства "Управління міським господарством" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 70528,42 грн. основного боргу, 5217,06 грн. пені, 4935,59 грн. 7 % штрафу, 142,50 грн., 3 % річних (з 06.12.2012 по 16.11.2017), 857,70 грн. інфляційних втрат (з 06.12.2012 по жовтень 2017 року), 1224,92 грн. судового збору за подання позовної заяви, 1837,38 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відносно аргументів сторін про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке.

За договором про переведення боргу відбулась заміна сторони у зобов`язанні, при цьому, випадки заміни сторони у зобов`язанні охоплюють як ті, у яких має місце визнання новим боржником боргу, так і ті, у яких таке визнання не відбувається (наприклад, заміна кредитора), тому норма статті 262 Цивільного кодексу України встановлює, що сама лише заміна сторони не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Разом з тим, укладаючи договір про переведення боргу, відповідач як новий боржник погодився з існуванням боргу у певній сумі та прийняв зобов`язання сплати цей борг (визнав борг).

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми Закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим, главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 9.3. Договору сторонами збільшено строк позовної давності, у тому числі, щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних, до п`яти років.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим, таке зобов`язання є триваючим.

Зважаючи на викладене, аргументи відповідача про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат та процентів річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилкові, оскільки інфляційні втрати та річні відсотки не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи № 911/3685/17, позивач звернувся до суду 06.12.2017, відтак, з урахування вимог частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України, строк позовної давності перервався.

З урахуванням того, що постановою Верховного Суду встановлено факт порушення відповідачем строків оплати, в наслідок чого, стягнуто основний борг, який сплачено відповідачем 21.11.2018, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд зазначає, що він арифметично невірний.

Здійснивши вірний розрахунок, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають 3 % річних у розмірі 2138,43 грн. (за період з 17.11.2017 по 20.11.2018) та інфляційні втрати у розмірі 6666,72 грн. (за період з 01.11.2017 по 30.10.2018).

За частинами 1, 3, 4 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76-80, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

1. Позов (вх. № 1537/20 від 25.05.2020) Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Управління міським господарством" Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області" про стягнення інфляйних втрат, трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Управління міським господарством" Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області" (08132, Київська обл., Києво - Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Зелена, буд. 2, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 2138,43 грн. (дві тисячі сто тридцять вісім гривень сорок три копійки) 3% річних та 6666,72 грн. (шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень сімдесят дві копійки) інфляційних втрат, 1071,07 (одна тисяча сімдесят одна гривня сім копійок) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.09.2020.

Суддя С.О. Саванчук