РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2020Справа № 910/6928/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Матвєєва Леоніда Анатолійовича (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Слободяник Любові Андріївни (м. Київ)

про стягнення 530.088,66 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Матвєєв Леонід Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Слободяник Любові Андріївни про стягнення 530.088,66 грн, з яких: 491.121,00 грн основного боргу, 4.836,43 грн 3% річних, 34.131,23 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору комісії № MV3-СЛД_10/36 від 11.11.19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.20. відкрито провадження у справі № 910/6928/20 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

23.06.20. від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він вказує, зокрема на те, що ним оплачено позивачу грошові кошти на суму 489.871,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.20. зобов`язано позивача на виконання п. 8 резолютивної частини ухвали про порушення провадження в даній справі надати пояснення щодо наданих відповідачем доказів оплати.

07.09.20. позивачем надано письмові пояснення.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, що і було вчинено обома сторонами, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

11.11.19. між позивачем (Комітент) та відповідачем (Комісіонер) було укладено Договір комісії № MV3-СЛД_10/36 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Комітент передає на реалізацію Комісіонеру Товари, а Комісіонер зобов`язується за винагороду за дорученням та за рахунок Комітента здійснювати від власного імені їх продаж (реалізацію).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 6.1 з моменту підписання до 31.12.19. Якщо жодна зі сторін письмово не заявить іншій стороні про припинення дії Договору не менш ніж за 30 календарних днів до запланованої дати припинення дії Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 6.2 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору за результатами реалізації Товарів в кожному звітному періоді Комісіонер надає Комітенту Звіт, в якому відображається перелік реалізованих (доставлених і оплачених) Покупцям Товарів, розрахунок суми коштів, отриманих від Покупців, що підлягають перерахуванню Комітенту, а також розмір винагороди Комісіонера. Звітний період, розмір винагороди Комісіонера, строк затвердження Звіту Комісіонером, порядок здійснення розрахунків визначається в додатковій угоді № 1 до Договору (п. 3.2 Договору).

Додатковою угодою № 1 до Договору сторони встановили наступне.

Звітним періодом, за яким Комісіонер надає Комітенту Звіт, є кожні 28 календарних днів (п. 1).

Комісіонер надає Звіт щодо реалізованих Товарів не пізніше 2 (другого) банківського дня періоду, наступного за звітним (п. 2).

Комітент підписує отриманий Звіт і передає його Комісіонеру не пізніше наступного робочого дня після його отримання (п. 3).

Винагорода Комісіонера складає 31% від ціни, за якою Товар реалізується на Веб-сайті, Сторони можуть встановлювати інший розмір винагороди, зокрема, у зв`язку зі зміною ціни, за якою Товар реалізується на Веб-сайті. Узгоджений відсоток (розмір) винагороди Комісіонера за період відображається у Звіті (п. 4).

Комісіонер здійснює перерахування коштів Комітенту за Товари, реалізовані протягом звітного періоду, в сумі, що визначена відповідно до Звіту Комісіонера, за вирахуванням власної комісійної винагороди не пізніше 33 (тридцяти трьох) банківських днів з дати затвердження Звіту (п. 5).

Згідно з ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату. Якщо договором комісії розмір плати не визначений, вона виплачується після виконання договору комісії виходячи із звичайних цін за такі послуги. Якщо договір комісії не був виконаний з причин, які залежали від комітента, комісіонер має право на комісійну плату на загальних підставах. У разі розірвання або односторонньої відмови від договору комісії комісіонер має право на плату за фактично вчинені дії.

Комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові (ст. 1014 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач не сплатив йому 491.121,00 грн за реалізований за Договором Товар відповідно до Звітів: № 30 від 11.12.19., № 8 від 08.01.20.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст .ст. 76, 77, 86 ГПК України).

Судом встановлено, що у відповідності до Звіту Комісіонера № 30 від 11.12.19. Комісіонер реалізував у період з 14.11.19. по 11.12.19. продукцію на суму 571.608,00 грн, з яких винагорода відповідача становить 91.644,00 грн, з огляду на що у Комісіонера виник обов`язок перерахувати Комітенту 479.964,00 грн до 29.01.20. включно (враховуючи, що 01.01.20. та 07.01.20. були святковими днями). При цьому, при визначенні означеної дати судом враховано положення п. 5 додаткової угоди № 1 до Договору, та враховано, що не знайшли підтвердження доводи відповідача про те, що вказаний Звіт підписано (затверджено) позивачем 13.12.19., адже він містить єдину дату - 11.12.19., а пунктом 3 додаткової угоди № 1 до Договору встановлено граничний строк для затвердження та підписання звіту.

Судом встановлено, що у відповідності до Звіту Комісіонера № 8 від 08.01.20. Комісіонер реалізував у період з 12.12.19. по 08.01.20. продукцію на суму 46.022,00 грн, повернуто Товару на суму 34.865,00 грн, з огляду на що у Комісіонера виник обов`язок перерахувати Комітенту 11.157,00 грн (з врахуванням винагороди) до 30.01.20. включно. При цьому, при визначенні означеної дати судом враховано положення п. 5 додаткової угоди № 1 до Договору, та враховано, що не знайшли підтвердження доводи відповідача про те, що вказаний Звіт підписано (затверджено) позивачем 10.01.20., адже він містить єдину дату - 11.01.20., а пунктом 3 додаткової угоди № 1 до Договору встановлено граничний строк для затвердження та підписання звіту.

Також, при встановленні суми, належної до сплати за звітом № 8 від 08.01.20., суд відхилив доводи відповідача про те, що означена сума в розмірі 11.157,00 грн підлягає зменшенню на суму нарахованого відповідачем позивачу штрафу в сумі 1250,00 грн. При цьому суд виходив з того, що такий штраф не є предметом спору в даній справі, його стягнення виходить за межі позовних вимог, а відповідач, за наявності достатніх на те правових підстав та за наявності між сторонами спору щодо вказаного штрафу по п. 4.5 Договору, не позбавлений права звернутись до суду з окремим позовом за захистом своїх порушених прав.

Отже, відповідач зобов`язаний був сплатити на користь позивача за означеними звітами 491.121,00 грн.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За наявними в матеріалах справи документами судом встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду (15.05.20.) заборгованість відповідача перед позивачем за Звітами№ 30 від 11.12.19., № 8 від 08.01.20. становила 491.121,00 грн.

Наявність означеної заборгованості зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.

Разом з тим, після звернення позивача з даним позовом суду, відповідачем було сплачено позивачу частину заборгованості на загальну суму 487.381,00 грн (7.417,00 грн 18.06.20. та 479.964,00 грн 19.06.20.).

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Таким чином, спір в даній справі частково припинив своє існування в частині суми основного боргу в розмірі 487.381,00 грн під час розгляду справи в зв`язку зі сплатою відповідачем означено суми, що підтверджено сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, в зв`язку з тим, що відповідач сплатив позивачу частину пред`явленої до стягнення заборгованості після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача 487.381,00 грн основного боргу.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

Приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором на суму 3.740,00 грн (491.121,00 - 487.381,00).

Витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення 4.836,43 грн 3% річних, 34.131,23 грн пені, суд відзначає наступне.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення строків виконання грошових зобов`язань за Договором винна сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення (п. 4.1 Договору).

Врахувавши, що прострочення на суму 479.964,00 грн настало з 30.01.20, прострочення на суму 11.157,00 грн настало з 25.02.20., враховуючи визначену позивачем кінцеву дату для здійснення нарахувань - 14.05.20., здійснивши перерахунок, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 28.365,49 грн пені (27.892,99 грн + 472,50 грн) та 4.243,34 грн 3% річних (4.170,18 грн + 73,16 грн). Пеню в сумі 5.765,74 грн та 3% річних в сумі 593,09 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/6928/20 в частині вимог про стягнення 487.381,00 грн основного боргу.

2. В частині вимог про стягнення 3.740,00 грн основного боргу, 4.836,43 грн 3% річних, 34.131,23 грн пені позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Слободяник Любові Андріївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Матвєєва Леоніда Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 3.740 (три тисячі сімсот сорок) грн 00 коп. основного боргу, 28.365 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят п`ять) грн 49 коп. пені, 593 (п`ятсот дев`яносто три) грн 09 коп. 3% річних, 7.855 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 95 коп. судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко