ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р. Справа№ 910/10943/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Горда В.В.

За участю представників учасників процесу:

від стягувача: адвокат Ясько Є.В. - за довіреністю № 49юр-179 від 01.10.2019;

від боржника: не з`явилися;

від ДВС: не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19, яка прийнята у результаті розгляду заяви Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ (суддя Котков О.В., м. Київ, повний текст ухвали підписано 10.03.2020)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави скарги дії державного виконавця

10 лютого 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла скарга б/н від 07.02.2020 "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошових коштів в сумі 27 766,88 грн, в рамках виконавчого провадження ВП № 60967584;

- скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584, на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2019 по справі № 910/10943/19;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2019 по справі № 910/10943/19 стягувану, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування вищевказаної скарги скаржник зазначає, що 14.01.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі № 910/10943/19 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" 27 766,88 грн.

На переконання скаржника, вчинення всіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання рішень про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборонено Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»».

Так, відповідно до п. 3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До додатку 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Таким чином, з огляду на те, що законом встановлено заборону на вчинення виконавчих дій, а отже і заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 (суддя Котков О.В., м. Київ, повний текст ухвали підписано 10.03.2020) у задоволені скарги б/н від 07.02.2020 "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/10943/19 відмовлено.

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст.ст. 18, 339 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 1, 5, 10, 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов до висновку про відмову у задоволенні скарги б/н від 07.02.2020 "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/10943/19, оскільки, зокрема, доводи скаржника про те, що кошти Акціонерного товариства "Українська залізниця" є об`єктом права державної власності на які прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника не знайшли свого підтвердження за викладених у скарзі обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаною ухвалою Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу б/н від 07.02.2020 "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/10943/19.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, зокрема, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» станом на 20.10.2019 є юридичною особою, яка включена до об`єктів права державної власності, затверджених Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», то відповідно до п. 3 розділу 3 цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії щодо таких об`єктів в цілому, не відокремлюючи при цьому майно та кошти.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

01.06.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» надійшов відзив № 49юр-34-6 від 28.05.2020 на апеляційну скаргу, відповідно до якого стягувач просив апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» зазначає, що вказані в апеляційній скарзі обставини спростовують заборону на звернення стягнення на кошти підприємства та вимогу останнього про повернення виконавчого документу стягувачу без розгляду, оскільки встановлені обмеження не застосовуються до виконавчих дій по стягненню грошових коштів, передбачених судовим рішенням.

Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ не скористався своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця", що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового акту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.05.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі № 910/10943/19 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 призначено на 09.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі № 910/10943/19 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 відкладено до 07.07.2020.

07.07.2020 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці та у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 у справі № 910/10943/19 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 призначено на 04.08.2020.

Явка представників сторін

04.08.2020 в судове засідання з`явився представник Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (стягувача).

В судове засідання 04.08.2020 не з`явилися представники Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (боржника) та Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, які повідомлялися завчасно та належним чином про час, місце та дату судового засідання, про причини нез`явлення суд не повідомили.

Щодо повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання слід зазначити наступне.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення боржника та відділу ДВС про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів учасникам справи на належну адресу, з огляду на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд оскаржуваного судового акту в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників боржника та відділу ДВС.

Позиції учасників справи

04.08.2020 в судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (стягувача) заперечував проти доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі № 910/10943/19 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошові кошти: пені - 16 385,42 грн, 3% річних - 2 668,84 грн, інфляційного збільшення боргу - 6 796,22 грн та судовий збір - 1 916,40 грн; в іншій частині позову відмовлено.

18.11.2019 на виконання вищезазначеного рішення місцевого господарського суду було видано наказ.

14.01.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60967584 на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі № 910/10943/19 про стягнення боргу у розмірі 27 766,88 грн.

Як вже вказувалось вище, 10 лютого 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла скарга б/н від 07.02.2020 "На дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ" Акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошових коштів в сумі 27 766,88 грн, в рамках виконавчого провадження ВП № 60967584;

- скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584, на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2019 по справі № 910/10943/19;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення наказу Господарського суду м. Києва від 18.11.2019 по справі № 910/10943/19 стягувану, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана вище скарга мотивована тим, що 14.01.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі № 910/10943/19 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" 27 766,88 грн.

Також скаржник зазначає, що вчинення всіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання рішень про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборонено Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»».

Згідно з п. 3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Так, станом на 20.10.2019 АТ «Укрзалізниця» входило до вказаного переліку, а тому, на думку боржника, виконавче провадження № 60967584, де боржником є АТ «Укрзалізниця», підлягає завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно частини 1 статті 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Приписами статті 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Північний апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 року позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" грошові кошти: пені -16 385,42 грн, 3% річних - 2668,84 грн, інфляційного збільшення боргу - 6 796,22 грн та судовий збір - 1 916,40 грн; в іншій частині позову відмовлено.

За ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 326 ГПК України).

Частиною 1 статті 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 року Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Також, у п.п. 18, 23 рішення Європейського суду від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове рішення та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Аналіз рішень Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 124 Конституції України.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог Конституції України, рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 року у справі № 910/10943/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

18.11.2019 на виконання вищезазначеного рішення Господарського суду міста Києва було видано відповідний наказ.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, 14.01.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі № 910/10943/19 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" 27 766,88 грн.

За викладених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про недоведеність та необґрунтованість даної скарги в частині визнання неправомірними дій Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 від 14.01.2020, а доказів вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Українська залізниця» у виконавчому провадженні № 60967584 матеріали справи не містять, відтак вимога щодо скасування постанови від 14.01.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд відмічає, що відповідно до ст. 34 Закону України "Про власність" загальнодержавну власність (за Конституцією України - державну) становлять, зокрема, кошти державного бюджету, тоді як кошти АТ «Українська залізниця» не належать до об`єктів права державної власності.

Крім того, боржником за наказом є юридична особа - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", а не безпосередньо філія "Південно-Західна залізниця".

Відтак, доводи скаржника, що кошти АТ «Українська залізниця» є об`єктом права державної власності на які прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника не знайшли свого підтвердження за викладених у скарзі обставин.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пунктами 4 та 5 розділу ІІІ Інструкції регламентовано дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження, а саме:

- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;

- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, наявність постанови про відкриття виконавчого провадження не позбавляє державного виконавця в подальшому виносити постанови про повернення виконавчого документу стягувачу або про закриття виконавчого провадження, в порядку та випадках, встановлених законом.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для повернення виконавчого документа, передбачених частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому, з огляду на наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60967584 від 14.01.2020 державним виконавцем не було порушено приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Щодо доводів наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Посилання АТ "Укрзалізниця", що державний виконавець не повинен був відкривати виконавче провадження, а мав повернути наказ стягувачу з огляду на положення пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" колегією суддів відхиляються з огляду на те, що з аналізу зазначених положень Закону вбачається, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" і повернення за статтею 37 цього Закону є різними процедурними діями виконавця щодо виконавчого документа. При цьому, обставини про встановлення законом заборони проведення виконавчих дій стосовно певних боржників, як це за обставинами скарги сталося відповідно до Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", не передбачені у переліку встановлених Законом підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Стосовно посилань АТ "Укрзалізниця" у скарзі на дії державного виконавця на заборону, що міститься в Законі України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон №145-ІХ).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Отже, Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників, за винятком стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти та товари, передані в заставу за кредитними договорами.

Колегією суддів встановлено, що до додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено АТ "Укрзалізниця" (код 40075815).

Вищевказані обставини підтверджують доводи боржника про заборону на звернення стягнення на кошти АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні.

Разом з тим, предметом стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі № 910/10943/19 є грошові кошти, які становлять собою заборгованість АТ "Укрзалізниця" перед ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за договором поставки, а не грошові кошти і товари, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтями 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття судового рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 255, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/10943/19 залишити без змін.

3. Справу № 910/10943/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 15.09.2020.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко