ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Справа№ 910/11005/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Полякова Б.М.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Звершховська І.А. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 09.09.2020
розглянувши матеріали заяви про винесення додаткового рішення Аціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
у справі № 910/11005/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "СБЄРБАНК РОСІЇ"
довідповідач-1: Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (попередня назва - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України) відповідача-2: Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
провизнання свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 82116 недійсним
ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2016 у справі № 910/11005/16 позов задоволено повністю; визнано недійсним Свідоцтво України на знак для товарів і послуг від 10.09.2007 №82116 щодо послуг 36 класу міжнародної класифікації товарів і послуг, видане Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України"; зобов`язано Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 82116 від 10.09.2007 недійсним повністю щодо послуг 36 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (попередня назва - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України") звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати повністю оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

10.08.2020 у судовому засіданні до закінчення судових дебатів представником відповідача-2 заявлено про розподіл судових витрат.

Постановою Північного апеляційного господарського від 10.08.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 у справі №910/11005/16 скасовано. Прийняти нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Стягнуто з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в Державний бюджет України суму судового збору у розмірі 944,00 грн (дев`ятсот сорок чотири гривні) за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 у справі №910/11005/16. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "СБЄРБАНК РОСІЇ" на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" суму судового збору у розмірі 4134,00 грн (чотири тисячі сто тридцять чотири гривні) за розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 у справі №910/11005/16.

17.08.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Аціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про прийняття додаткового рішення у справі №910/11005/16 з вимогою про стягнення з позивача на користь відповідача-2 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 330 000, 00 грн. Вказана заява мотивована тим, що під час здійснення господарського судочинства у Північному апеляційному господарському суді відповідач-2 поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 330 000,00 грн. Так, відповідач-2 вказує, що професійна правнича допомога надавалась Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» адвокатами Адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко» на підставі та виключно на умовах Договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 №1920/03/18 та Додаткового договору від 05.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 у справі №910/11005/16 розгляд заяви Аціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про прийняття додаткового рішення призначено на 07.09.2020.

04.09.2020 від Публічного акціонерного товариства "СБЄРБАНК РОСІЇ" надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивоване тим, що надана представниками відповідача-2 правова допомога не відповідає критеріям співмірності розміру витрат із складністю справи та обсягом наданих послуг. Зазначає про те, що кількість годин, а саме, 147,1, які нібито були витрачені адвокатами відповідача-2, є завищеною, а тому, представником позивача було надано свій розрахунок з поясненнями щодо витрачання часу у свіввідношені до відповідних послуг. Крім іншого, позивач посилається на те, що з аналізу деталізованого опису юридичних послуг вбачаються наступні обставини завищення кількості витрачених годин. Так, 08.04.2019 та 11.04.2019 адвокатом відповідача-2 загалом було витрачено 2,1 години на підготовку двох простих (з точки зору юридичної техніки та смислового навантаження) клопотань (клопотання про зміну місця адреси представника відповідача-2 та про ознайомлення з матеріалами справи); в подальшому, 16.05.2019 та 02.07.2019 на підготовку клопотань про ознайомлення з матеріалами справи було витрачено 0,8 та 0,4 години відповідно, тощо. Усно в судовому засіданні представник позивача звернув увагу на те, що надана представниками відповідача-2 правова допомога не відповідає критеріям співмірності розміру заявлених витрат із складністю справи та обсягом наданих послуг, оскільки одним з основних доводів, наведених представниками відповідача-2, є кількість витраченого ними часу на ведення даної справи в суді апеляційної інстанції з квітня 2019 року. При цьому, представник позивача зауважив на тому, що посилання представників відповідача-2 на їх досвід адвокатської діяльності, тим більше підтверджує завищення кількості витрачених годин на надання відповідачу-2 певних послуг, у тому числі вищезазначених. Посилаючись на відповідну практику Європейського суду з прав людини та практику Верховного Суду позивач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені відповідачем-2, не відповідають критеріям їх реальності (дійсності та необхідності) та розумності їх розміру.

07.09.2020 від відповідача-2 надійшли доповнення до заяви про ухвалення додаткового рішення.

07.09.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2020.

09.09.2020 від Публічного акціонерного товариства "СБЄРБАНК РОСІЇ" надійшли пояснення щодо розрахунку суми заявленої адвокатами відповідача-2 на професійну правничу допомогу, що була надана відповідачу-2.

Представники сторін про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій відповідної ухвали суду.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд заяви без участі представників певних учасників провадження, що не з`явились у судове засідання, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є.

Заслухавши думку предстаників позивача та відповідача-2, проаналізувавши матеріали справи та вищевказаної заяви, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення вимог представників відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати фактичними і неминучими , але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція Верховного Суду у справі №905/1795/18 , постанова від 07.11.2019).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дослідивши заяву Аціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з вимогами про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та підстави та докази на підтвердження цих витрат, Північний апеляційний господарський суд дійшов таких висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, професійна правнича допомога надавалась Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» адвокатами Адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко» на підставі та на умовах Договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 №1920/03/18 та Додаткового договору від 05.04.2019.

Відповідно до пункту 1.1 Договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 Адвокатське об`єднання «Саєнко Харенко» зобов`язується здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги у судових справах, сторонами у яких є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (нова назва - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії» на умовах, що визначені цим договором та додатковими договорами до цього Договору.

Відповідно до розділу 5 Договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

Згідно з п. 2.2 Додаткового Договору про надання правової допомоги від 05.04.2019 сторони погодили, що Адвокатське об`єднання «Саєнко Харенко» здійснює захист та представництво інтересів клієнта у справі №910/11005/16 і правова допомога надається, зокрема, шляхом складення та подання до суду правових і процесуальних документів, необхідних для підтримання правової позиції клієнта в судовій справі, а також безпосереднього представництва інтересів клієнта в суді.

Пунктами 7, 8 вказаного Додаткового договору сторони погодили порядок розрахунку, згідно з яким Клієнтом (Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») здійснюється передоплата (авансовий платіж) за надання послуг в розмірі 50 % від погодженої сторонами суми винагороди в сумі 165 000 грн на підставі відповідних рахунків, виставлених Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко».

Інша частина (решта) винагороди в розмірі 50 % від погодженої Сторонами в п. 6 цього Додаткового договору суми винагороди (330 000 грн) оплачується клієнтом на підставі оригіналів рахунків, виставлених Об`єднанням, після завершення надання Об`єднанням послуг з правової допомоги в суді апеляційної інстанції з наданням тексту рішення суду апеляційної інстанції і підписання відповідних актів наданих послуг у справі.

Тобто сума винагороди (330 000 грн) була встановлена сторонами у договорі незалежно від обсягу та складності послуг, які будуть надаватись в майбутньому, та незалежно від часу, витраченого адвокатами на надання цих послуг.

Як вже зазначалось вище, у запереченнях на заяву про розподіл судових витрат позивач просив зменшити суму розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням критеріїв співмірності та розумності їх розміру.

Так, апеляційне провадження у даній справі було відкрите в 2016 році.

В той же час, витрати на надання правничої допомоги, про відшкодування яких подано заяву, понесені відповідачем-2 на підставі договору про надання правової допомоги, який було укладено з Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко», лише з 05.04.2019. Тобто, Адвокатське об`єднання «Саєнко Харенко» не здійснювало представництво інтересів відповідача-2 в апеляційному провадженні до квітня 2019 року.

Станом на квітень 2019 року сторонами у справі вже були сформовані правові позиції в апеляційному провадженні, підготовлені та подані заяви та пояснення по суті спору, було проведено судові експертизи у сфері інтелектуальної власності, до результатів яких сторонами вже були подані відповідні письмові пояснення тощо.

Відтак, на момент вступу адвокатів Адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко» у Справу в якості представників відповідача-2, більша та найскладніша частина юридичної роботи відповідачем-2 вже була проведена.

З огляду на вказане та обставини, на які посилається заявник щодо розгляду справи в апеляційному порядку близько 4 років, подання сторонами у справі понад 100 заяв та клопотань і проведення у справі трьох судових експертиз, не можуть розглядатися як обставини, які підтверджують складність та обсяг наданих Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» послуг в контексті оцінки відповідності розміру відповідних витрат критерію, зазначеному в пунктах 1, 3 частини 4 статті 126 ГПК, оскільки Адвокатське об`єднання «Саєнко Харенко» розпочало представництво інтересів відповідача-2 у цій справі лише з квітня 2019 року, тобто більш ніж через два з половиною роки після відкриття апеляційного провадження у цій справі та більша частина правової роботи відповідачем-2 вже була проведена.

Суд апеляційної інстанції, з об`єктивних причин не в змозі самостійно перевірити кількость витраченого адвокатами часу у розрізі усіх записів, які містяться в деталізованому описі наданих послуг відповідачу-2, проте, окремі факти завищення кількості витраченого часу можуть слугувати доказом системного характеру завищення кількості витрачених годин на надання Відповідачу-2 правничої допомоги при перегляді цієї справи в апеляційному порядку, на що обґрунтовано послався позивач у клопотанні про зменшення та у розрахунку щодо використаних годин адвокатами відповідача-2.

Ураховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу, яка надавалася відповідачу-2 адвокатами Адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко», критеріям, які визначені в частині 4 статті 126 ГПК.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав часткового задоволення вимог відповідача-2 та про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 110 000,00 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи №910/11005/16 у суді апеляційної інстанції, прийняття додаткової постанови до постанови Північного апеляційного господарського від 10.08.2019 у даній справі та вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме, витрат, пов`язаних з наданням відповідачу-2 правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 234, 244 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про винесення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "СБЄРБАНК РОСІЇ" на користь Аціонерного товариства "Державний ощадний банк України" витрати на правничу допомогу у сумі 110 000,00 грн (сто шістдесят п`ять тисяч гривень нуль копійок), пов`язаних з апеляційним переглядом рішення господарського суду міста Києва 10.08.2016 у справі №910/11005/16.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи №910/11005/16 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 10.09.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Б.М. Поляков

О.М. Остапенко