РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2020Справа № 910/3041/20
- -

За позовомАкціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Віадук Комплекс"
простягнення 36680,00 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віадук Комплекс" 36680,00 грн, з яких: 35376,00 грн штрафу та 1304,85 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №ОД/НХ-19-945НЮ від 17.12.2019 в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 відкрито провадження у справі №910/3041/20; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду була направлена судом рекомендованим листом із повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03040, м.Київ, вул.Стельмаха, будинок 10А.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №023 відповідно до якого ухвала Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 була вручена відповідачу 16.03.2020.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.12.2019 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віадук Комплекс" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №ОД/НХ-19-945НЮ (договір), відповідно до умов якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі. Найменування товару: деталі контактної мережі (затискач стиковий KC-059-6 виготовлений за методом гарячого штампування) (п.п.1.1, 1.2).

Кількість та асортимент товару визначається у специфікації (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору (п.3.1 договору).

Поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки (заявки) замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару. Товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 15 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом, електронною поштою, листом) постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці). Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений замовнику впродовж 15 робочих днів від дня одержання постачальником рознарядки (заявки) замовника. Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника на умовах DDP в редакції Інкотермс 2010 (п.п.5.1, 5.2, 5.5 договору).

Згідно п.6.4 договору загальна сума по договору складає 1451914,80 грн у т.ч. ПДВ.

Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п.7.3 договору).

Постачальник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день затримки, за порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмір 20% від вартості непоставленого у строк товару (п.11.3 договору).

Строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2019, в частині відвантаження товару - до 25.12.2019, в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору (п.16.2 договору).

У додатку №1 до договору (специфікація №1) сторони погодили кількість та вартість товару, що підлягає поставці за цим договором, всього на загальну суму 1451914,80 грн.

24.12.2019 замовником було направлено на адресу постачальника заявку №НХ-11/7131 про поставку товару на загальну суму 1451914,80 грн.

Згідно видаткових накладних №125 від 24.12.2019 на суму 947674,80 грн та №123 від 24.12.2019 на суму 327360,00 грн постачальником на адресу покупця поставлено товар на загальну суму 1275034,80 грн з ПДВ.

Як зазначає позивач, в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки №ОД/НХ-19-945НЮ від 17.12.2019 відповідачем у повному обсязі товар поставлено не було, у зв`язку з чим Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віадук Комплекс" штраф у розмірі 35376,00 грн та пеню у розмірі 1304,85 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, 24.12.2019 замовником на адресу постачальника направлено заявку №НХ-11/7131 від 24.12.2019 про поставку товару на суму 1451914,80 грн.

Як вже вказувалось судом, відповідно до умов укладеного між контрагентами правочину товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) замовника впродовж 15 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом, електронною поштою, листом) постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці).

Отже, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання по поставці товарів за заявкою покупця №НХ-11/7131 від 24.12.2019 сплив 20.01.2020.

Відповідно до видаткових накладних №125 від 24.12.2019 на суму 947674,80 грн та №123 від 24.12.2019 на суму 327360,00 грн постачальником на адресу замовника поставлено, а останнім прийнято товар на загальну суму 1275034,80 грн з ПДВ. Товар на суму 176880,00 грн відповідач позивачу не поставив.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов`язання, визначено ч.2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

У ч.4 ст.231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами п.11.3 договору постачальник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день затримки, за порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмір 20% від вартості непоставленого у строк товару.

З системного аналізу положень чинного законодавства полягає, що забезпечення виконання зобов`язання неустойкою має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання чи неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином. При цьому слід звернути увагу, що фактично підставою для застосування певного заходу відповідальності визначеного договором є саме порушення, яке виникло у період дії такого правочину.

Проте, як вбачається зі змісту позову, його підставою є порушення відповідачем свого обов`язку з поставки товару в обсязі та строки, що визначені умовами договору поставки №ОД/НХ-19-945НЮ від 17.12.2019.

За умовами п.п.5.1, 5.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки (заявки) замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару. Товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 15 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом, електронною поштою, листом) постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці).

Заявку №НХ-11/7131 на поставку товару було надано позивачем відповідачу 24.12.2019. Тобто, з урахуванням умов укладеного між сторонами правочину, кінцевим строком поставки товару є 20.01.2020, а отже правопорушення, як підстава для нарахування неустойки, виникає з наступного дня.

Частиною 3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною 7 ст.180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання і до 31.12.2019, в частині відвантаження товару - до 25.12.2019, в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору (п.16.2 договору).

Отже контрагентами було визначено, що права та обов`язки сторін за договором (окрім обов`язку замовника з оплати товару) в частині відвантаження товару повинні бути виконаними до 25.12.2019.

Таким чином, оскільки підставою для застосування заходів відповідальності є порушення зобов`язання за договором, виходячи з визначеного контрагентами строку дії договору поставки №ОД/НХ-19-945НЮ від 17.12.2019, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості застосування умов п.11.3 правочину до правопорушення, яке фактично виникло після закінчення строку дії договору.

В контексті означеного суд вважає за доцільне звернути увагу сторін, що обставина закінчення строку дії договору у даному випадку не звільняє постачальника від свого обов`язку поставити товар в повному обсязі, а лише з урахуванням умов договору щодо строку поставки вказує на відсутність підстав вважати забезпечення неустойкою виконання зобов`язання, порушення якого настало після закінчення договору.

За таких обставин, виходячи з наведеного у сукупності господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віадук Комплекс" про стягнення 36680,00 грн, з яких: 35376,00 грн штрафу та 1304,85 грн пені не підлягають задоволенню.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова