ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. м.Львів Справа №921/584/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів: Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання І.О.Борщ

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача:не з`явились;

від відповідача: Шовкопляс О.С. заступник директора з правових питань;

розглянувши апеляційні скарги:

· Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України від 28.01.2020 №14/4-590-20

· Державного підприємства Кременецьке управління з постачання та реалізації газу від 24.01.2020 №49

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2019 (головуючий суддя Стадник М.С., м. Тернопіль, повний текст складено 03.01.2020)

у справі № 921/584/19

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Державного підприємства Кременецьке управління з постачання та реалізації газу, м. Кременець, Тернопільська область

про стягнення 309017,86 грн., з яких: 194375,86 грн. пеня, 46127,47 грн. три проценти річних, 68514,53 грн. інфляційні втрати

короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

11.09.2019 на розгляд Господарського суду Тернопільської області від АТ «НАК «Нафтогаз України» поступила позовна заява до ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про стягнення 309 017,86 грн. боргу, з яких: 194 375,86 грн. пеня, 46 127,47 грн. три проценти річних та інфляційні втрати в сумі 68 514,53 грн. Крім цього, просить стягнути 4 635,27 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи (Т-1, а.с.4-9).

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 17 967 475,22 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Оплату за переданий газ відповідача здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п.6.1. договору. Відтак, позивачем на підставі п.7.2. договору нараховано за неналежне виконання умов договору пеню в сумі 194 375,86 грн. та на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 68 514,53 грн. інфляційних та 3% річних в сумі 46127,47 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 1111-16, 258, 509, 525,526,530, 549, 610-612,625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 173-175, 193, 2165-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідач в свою чергу у відзиві на позов частково заперечив позовні вимоги, посилаючись на те, що вартість придбаного газу (17967475,22 грн.) сплачувалась відповідачем двома способами: частина боргу -7 967475,22 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача а інша частина боргу 10 000 000,00 грн. на підставі спільних протокольних рішень. Відповідач частково визнає факт порушення договірних відносин підприємством, а саме невчасну оплату об`ємів природного газу , які не входили до предмету спільних протокольних рішень, та вважає, що штрафні санкції на суми заборгованості, що були оплачені в результаті спільних протокольних рішень , неправомірно нараховані позивачем а тому відповідач вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині нарахування 57 663,95 грн. пені, інфляційних в сумі 6300,00 грн. та 3% річних в сумі 12670,63 грн. При цьому відповідач зазначив, що спільні протокольні рішення передбачали фінансування об`ємів природного газу, отриманого в попередні місяці, відносно того, протягом якого вони підписувались.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2019 у справі 3921/584/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - 177 678,45 грн. пені, 21160,33 3% річних, 59 514,53 грн. інфляційних втрат та 3875,30 грн. судового збору. В частині стягнення 16 697,41 грн. пені, 24967,14 грн. 3% річних та 9000,00 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Дане рішення мотивоване тим, що оплата отриманого природного газу в рамках договору №17-266-Н від 11.04.2017 відбувалась двома способами : через поточні рахунки із спеціальним режимом використання та частина боргу погашена на підставі спільних протокольних рішень, підписаних на підставі постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. Таким чином судом зроблено висновок, що ПАТ «НАК Нафтогаз України» підписавши спільні протокольні рішення , узгодила порядок проведення розрахунків з ДП «Кременецьке УПГР», змінивши строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №17-266-Н від 11.04.2017. Відтак, судом проведено перерахунок нарахованих позивачем санкцій та встановлено, що обґрунтованими є суми в розмірі 177 678,45 грн. пені, 59514,53 грн. інфляційних втрат та 21160,33 грн. 3% річних. Доводи позивача щодо неврахування відповідачем умов договору №17-266-Н від 11.04.2017 якими сторонами погоджено, що споживач зобов`язаний своєчасно в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до п.6.1. не прийнято судом з посиланням на те, що розрахунки за спожитий природний газ проводилися відповідачем на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 №20 між сторонами спільного протокольного рішення було визначено чіткий алгоритм дій та порядок розподілу коштів, який відповідач самостійно змінювати не має можливості (аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 15.10.2,019 у справі №921/214/18).

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу не погодившись з винесеним рішенням кожен зокрема подав апеляційну скаргу.

ДП Кременецьке управління з постачання та реалізації газу частково не погодившись з винесеним рішенням подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в частині задоволення позовних вимог частково прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а відтак просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2019 у справі №921/584/19 скасувати та прийняти нове яким, відмовити в частині стягнення пені у розмірі 136711,91 грн., 33456,84 грн. 3% річних та 62214,53 грн. інфляційних втрат.

Скаржник в своє обґрунтування посилається на те, що згідно спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України, зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами), підписавши які позивач та відповідач змінили спосіб виконання частини зобов`язань за договором на купівлю-продаж природного газу №17-266-Н від 11.04.2017, порядок і строки проведення розрахунків за частину переданого відповідачу згідно до даного договору природного газу та відмовилися від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов`язань за спільними протокольними рішеннями. Відповідно до цього вважає, що штрафні санкції на суми заборгованості, що були оплачені в результати підписання спільних протокольних рішень неправомірно нараховані позивачем, оскільки доказів порушення ДП «Кременецьке УПГР» зобов`язань за спільними протокольними рішеннями позивачем суду не надано. Вимоги про відповідальність відповідача за порушення спільних протокольних рішень позивачем не заявляються.

Крім цього, скаржник вказує, що висновок суду про те, що вся сума у розмірі 7 967 475,22 грн., яка надійшла із спеціальних рахунків була сплачена невчасно (після 25 числа, наступного за місяцем поставки газу) не відповідає ні матеріалам справи, ні розрахункам, які були альтернативно надані зі сторони ДП «Кременецьке УПГР». Вказує скаржник на те, що розрахунки за природний газ шляхом проведення поточних платежів із спецрахунку мали місце майже щодня, частина з них була оплачена до 25 числа , місяця наступного за місяцем поставки газу, а частина пізніше.

Відтак, скаржник стверджує, що за наслідками проведеного власного помісячного розрахунку штрафних санкцій ДП «Кременецьке УПГР» (частково визнає факт порушення договірних відносин підприємством, наслідком чого може мати місце нарахування відповідних штрафних санкцій, зокрема: за зобов`язаннями квітня 2017 року на суму 55442,51 грн., за зобов`язаннями травня 2017 року на суму 1593,16 грн. за зобов`язаннями червень 2017 року на суму 1918,15 грн., за зобов`язаннями липня 2017 року на суму 8,16 грн. за зобов`язаннями серпня 2017 року на суму 0,00 грн., за зобов`язаннями вересня 2017 року на суму 17 672,60 грн.

Отже, скаржник визнає належним чином нарахованих штрафних санкцій на суму 76 634,58 грн., з яких пеня 57663,95 грн., інфляційні 6300,00 грн. а також 3% річних 12 670,63 грн.

АТ «НАК «Нафтогаз України» також не погодилось з рішенням місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

В своє обґрунтування АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, місцевий господарський суд не звернув увагу на те, що договір постачання природного газу є належною підставою у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з купівлі-продажу природного газу, зокрема щодо розрахунків у належні строки за отриманий природний газ. При цьому, позивач не заперечує факту укладення ряду спільних протокольних рішень, направлених на виконання договору №16-266-Н на постачання природного газу від 11.04.2017. Однак, при цьому зазначає, що п.6.1. договору сторони погодили, що підписання сторонами відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. З огляду на наведене вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що наслідком укладення спільних протокольних рішень у цій справі є зміна порядку і строку проведення розрахунків не відповідає дійсності, не підтверджується обставинами справи та не узгоджується із положеннями норм законодавства та умов договору, які узгоджені сторонами.

Також, АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує на те, що судом порушено норми процесуального права, а саме ст. ст. 7, 86, 238 ГПК України оскільки не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача.

Відповідно до цього, позивач просить прийняти нове рішення, яким позовні вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення 50 664,55 грн. задовольнити; судові витрати зі сплати 2881,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Відповідач ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» у відзиві від 21.04.2020 заперечує доводи апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначаючи про те, що спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами), підписавши які позивач та відповідач у справі, як сторони даних правочинів, змінили спосіб виконання частини зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №17-266-Н від 11.04.2017, порядок і строки проведення розрахунків за частину переданого відповідачу відповідно до даного договору природного газу та відмовилися від застосування штрафних санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов`язань за спільними протокольними рішеннями. З урахуванням зазначеного вважає, що штрафні санкції на суми заборгованості, що були оплачені в результаті підписання спільних протокольних рішень неправомірно нараховані позивачем. Доказів порушень ДП Кременецьке УПГР» зобов`язань за спільними протокольними рішеннями позивачем суду не надано і вимоги про відповідальність відповідача за порушення спільних протокольних рішень позивачем не заявляються. При цьому вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено загальну вартість оплаченого природного газу за наслідками підписання спільних протокольних рішень в розмірі 10 000 000,00 грн. в той час коли, загальна вартість отриманого природного газу по договору купівлі-продажу №17-226-Н від 11.04.2017 за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 становить 17 967 475,22 грн., відтак різниця становить 7967475,22 грн. (вартість об`ємів природного газу, які не входили до предмету спільних протокольних рішень), відповідно по них строк платежу та відповідальність за його порушення сторонами не змінювалася. Вказує, що за наслідкам проведеного помісячного розрахунку штрафних санкцій він частково визнає факт порушення договірних відносин, внаслідок чого вважає, що загальна сума штрафних санкцій, становить 76 634,58 грн., з яких пеня 57 663,95 грн., інфляційні 6 300,00 грн. та 3% річних в сумі 12 670,63 грн. З огляду на наведене просить, відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України», скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2019 у справі №921/584/19 та ухвалити нове, яким відмовити АТ «НАК «Нафтогаз України» у стягненні пені у розмірі 136700,91 грн., 3% річних у розмірі 33 456,84 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 62 214,53 грн.

18.05.2020 в канцелярію суду від позивача поступило заперечення на відзив на апеляційну скаргу відповідача у справі №921/584/19, де такий вказує, що укладаючи договір, беручи до уваги положення ст. 6 Цивільного кодексу України та п.6.3. договору де сторони чітко передбачили, що «за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання продавця». Отже вважає, що сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок із спеціальним режимом використання відповідача, у будь-який законний спосіб забезпечити оплату природного газу в необхідний строк, в тому числі шляхом сплати власними коштами, в строки, передбачені п.6.1. договору. Відповідно до цього, позивач вказує на те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

В судове засідання 08.09.2020 до Західного апеляційного господарського суду з`явився представник відповідача, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги з мотивів, наведених в такій, при цьому заперечив доводи апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України», з мотивів наведених у відзиві.

Представник позивача, який клопотав про участь в судовому засіданні за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/), яке ухвалою суду від 02.09.2020 задоволено в даному режимі на 08.09.2020 о10 год. 30 хв. не з`явився, причин неявки не повідомив.

Станом на час розгляду справи 08.09.2020 додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало.

З урахуванням наведеного, судова колегія, ухвалила розглядати справу по наявних у ній документах, з врахуванням позицій сторін викладених в апеляційних скаргах та відзивах на них.

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

11.04.2017 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу (покупець)укладено договір купівлі-продажу природного газу №17-266-Н (Т-1, а.с.13-18), згідно п.2.1. якого продавець передає покупцеві з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 2900,000 тис. куб. м. , у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): ІІ квартал 2017 1 950,000: квітень 1 200,000, травень 450,000, червень 300,000; ІІІ квартал 2017 950,000: липень 300,000, серпень 300,000, вересень 350,000, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах Договору. Природний газ, що передається за Договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (п. п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору);

Згідно п.3.2 договору, приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі .

Пунктом 5.1. договору визначено, що з 01.04.2017 року ціна на природний газ становить 4 942,00 грн. за 1 000 куб. м., крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати за 1 000 куб. м. природного газу 5 930,40 грн. з ПДВ .

Оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу (абзац. 1 п. 6.1 Договору). Остаточний розрахунок за фактично переданий газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа місяця, що настає за місяцем купівлі продажу газу (абзац. 2 п. 6.1 Договору).

Абзацом 3 п. 6.1. договору встановлено, що остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем, купівлі-продажу природного газу).

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу (абз. 4 п. 6.1 умов договору) .

У разі не надання актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, при цьому, Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, до закінчення 90 дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20, має бути здійснений до закінчення 90 денного строку і відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк (абзац. 6 п. 6.1 Договору).

Умовами договору визначено, що покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту (абзац. 7 п. 6.1 Договору).

Обставинами справи встановлено, що сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005p. №20 не змінює строків та умов розрахунків за договором (абзац. 8 п. 6.1 Договору).

Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП (п. 6.2 Договору);

Пунктом 6.3.договору визначено, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. 7.2 Договору);

Згідно п. 11.1 Договору, такий набуває чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 квітня 2017 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Матеріалами та обставинами справи встановлено, що продавець, на виконання умов договору, протягом квітня-вересня 2017 року передав покупцю природний газ в кількості 3 029,724 тис. куб. м. на загальну суму 17 967 475,22 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 30.04.2017р. в обсязі 1 449,510 тис. куб. м на суму 8 596 174,10 грн., від 31.05.2017р. в обсязі 524,369 тис. куб. м на суму 3 109 717,92 грн., від 30.06.2017р. в обсязі 236,643 тис. куб. м на суму 1 403 387,65 грн., від 31.07.2017р. в обсязі 238,138 тис. куб. м на суму 1 412 253,60 грн., від 31.08.2017р.р. в обсязі 241,780 тис. куб. м на суму 1 433 852,11 грн., від 30.09.2017р. в обсязі 339,284 тис. куб. м на суму 2 012 089,84 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін Договору (Т-1, а.с.19-24).

Також, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Департаментом фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Кременецької міської ради, Управлінням соціального захисту населення Кременецької міської ради, Державним підприємством "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" підписано Спільні протокольні рішення на загальну суму 10 000 000,00 грн. за природний газ спожитий у 2017 році згідно договору купівлі-продажу природного газу №17-266-Н від 11.04.2017р., які профінансовані у період з 29.06.2017 по 21.12.2017, згідно даних позивача та відповідача по рахунках ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", а саме:

- №2703 від 18.05.2017р. на суму 4 000 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у квітні 2017р., профінансоване 29.06.2017р.) (Т-1, а.с.54-55);

- №2935 від 16.06.2017р. на суму 3 000 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у травні 2017р., профінансоване 31.07.2017р.) (Т-1, а.с.56-57);

- №3084 від 19.07.2017р. на суму 500 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у червні 2017р., профінансоване 31.07.2017р.) (Т-1, а.с.58-59);

- №3374 від 21.08.2017р. на суму 500 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у липні 2017р., профінансоване 30.08.2017р.) (Т-1, а.с.60-61);

- №3373 від 21.08.2017р. на суму 300 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у липні 2017р., профінансоване 30.08.2017р.) (Т-1, а.с.62-63);

- №3484 від 18.09.2017р. на суму 500 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у серпні 2017р., профінансоване 01.12.2017р.) (Т-1, а.с.64-65);

- №3485 від 18.09.2017р. на суму 200 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у серпні 2017р., профінансоване 01.12.2017р.) (Т-1, а.с.66-67);

- №3803 від 24.10.2017р. на суму 500 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у вересні 2017р., профінансоване 21.12.2017р.) (Т-1, а.с.68-69);

- №3804 від 24.10.2017р. на суму 500 000,00 грн. (за природний газ, отриманий у вересні 2017р., профінансоване 21.12.2017р.)(Т-1, а.с.70-71).

Інша частина боргу за поставлений природний газ у розмірі 7 967 475,22 грн. оплачена у період травень грудень 2017р. шляхом оплати коштів населенням через поточні рахунки із спеціальним режимом використання згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. №296, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.03.2017р. №295, що не заперечується позивачем та підтверджується даними витягу (Т-1, а.с.26-30).

Відтак, за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивач згідно проведеного ним розрахунку нарахував пеню у сумі 194 375,86 грн., інфляційні втрати у сумі 68 514,53 грн. та річні у сумі 46 127,47 грн. (Т-1, а.с.10-12).

Відповідачем подано контррозрахунок, який долучено до відзиву (Т-1, а.с.48-53) і ним загальна сума штрафних санкцій визнається в розмірі 76 634,58 грн. , з яких пеня 57 663,95 грн., інфляційні в розмірі 6300,00 грн. та 3% річних в сумі 12 6701,63 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відносини у сфері господарювання, відповідно до ст. 7 Господарського кодексу України, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст. 12 Господарського кодексу України визначено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема: державне замовлення; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються Господарським Кодексом України, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку.

Як зазначалося вище, 11.04.2017 сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу №17-266-Н (Т-1, а.с.13-18).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання щодо поставки природного газу, у строки та в обсягах визначених договором, виконано належним чином, а саме на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 17 967 475, 22 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріпленні їх печатками (Т-1, а.с.19-24).

Приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу

Абзацом 3 п.6.1. договору визначено, що остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Нормами ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, при цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті відносин між сторонами (ч.3 ст. 6 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України сторони повинні належним чином та в установлений договором чи законом строк виконувати взяті зобов`язання,і кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Договірні відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору купівлі продажу природного газу для побутових споживачів із спеціальними обов`язками, передбаченими частиною 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", згідно якої, з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Відтак, на виконання ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", Кабінетом Міністрів України прийнято ряд постанов: постанову Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 , якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу ( в редакції чинної на період укладення та дії договору купівлі-продажу); постанову КМ України №792 від 30.09.2015, якою затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ; постанову Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, якою затверджено примірний договір купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій; постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, якою затверджено перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій діяла на час договору у справі, втратила чинність 01.01.2018); крім цього на виконання п.8 постанови №20 наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 затверджено порядок проведення розрахунків за природний газ , теплопостачання і електроенергію в порядку, який визначає взаємовідносини між учасниками розрахунків передбачених постановою №20 (діяла на час дії договору, втратила чинність 03.04.2018).

Постановою №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено порядок розрахунків державою по субвенціях, який є обов`язковою умовою при укладені договору із спеціальними обов`язками, та від умов яких сторони не можуть відступити в силу закону (ст.6 ЦК України, ч.1 ст.11 Закону «Про ринок природного газу»).

Норми Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 не містять інших строків виконання державою зобов`язань, як бюджетний рік, та не містять застережень щодо того, що держава після закінчення бюджетного року не зобов`язується здійснити відшкодування сум субвенцій на підставі актів звірки розрахунків та спільних протокольних рішень, які становлять етапи у процедурі розрахунків, та є невід`ємною частиною Постанови №20, а отже, і частиною законодавства.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» із наступними змінами та доповненнями.

Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору.

Отже, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Тобто, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належать, зокрема, Порядок від 04.03.2002 року № 256 та Порядок від 11.01.2005 року № 20.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсовуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного) застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. Наведену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 зі справи №924/296/18.

Як зазначено було вище договір купівлі-продажу природного газу №17-266-Н від 11.04.2017 укладений на виконання спеціальних обов`язків, покладених на сторони на умовах передбачених ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» та постанови №187 на строк дії договору до 30.09.2017.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач виконав усі зобов`язання, покладені на нього згідно законодавства, щодо виконання договору купівлі-продажу природного газу № 17-266-Н від 11.04.2017 із спеціальними обов`язками, а саме: відкрив поточний рахунок із спеціальним режимом використання; поставив населенню природний газ одержаний від позивача у межах договору в період квітень-вересень 2017 року; склав щомісячні акти звірки розрахунків з розпорядниками державних коштів в частині визначення зобов`язань держави, як третьої особи, яка не є учасником договору, але взяла на себе зобов`язання відшкодувати суми субвенцій наданих населенню за спожитий газ у період, охоплений спірним договором; є учасником спільних протокольних рішень.

Розрахунки по договору проведені у період з 19.05.2017 по 21.12.2017 з врахуванням частково оплачених державою коштів в сумі 10 000 000,00 грн. за природний газ згідно договору №17-266-Н від 11.04.2017 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 згідно спільних протокольних рішень та за рахунок розподілу коштів на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №2596 та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 21.03.2017 №295 7 967 475,22 грн.

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що матеріалами справи підтверджено та не заперечено сторонами, що за природний газ відповідачем проведена оплата населенням через поточні рахунки із спеціальним режимом використання у розмірі 7 967 475,22 грн. частково з пропуском встановленого договором терміну, а саме не до 25 числа наступного за місяцем купівлі-продажу, у зв`язку з чим сума основного боргу становила:

- за зобов`язаннями квітня 2017 станом на 26.05.2017р. 4 296 831,51 грн. (8 596 174,10 грн. (вартість спожитого газу) 4 000 000,00 грн. (по СПР №2703 від 18.05.2017р.) 299 342,59 грн. (оплачених за період 19.05.2017 по 26.05.2017));

- за зобов`язаннями травня 2017 станом на 27.06.2017 109 717,92 грн. (3 109 717,92 грн. (вартість спожитого газу) 3 000 000,00 грн. (по СПР №2935 від 16.06.2017р.));

- за зобов`язаннями червня 2017 станом на 26.07.2017 903 387,65 грн. (1 403 387,65 грн. (вартість спожитого газу) 500 000,00 грн. (по СПР №3084 від 19.07.2017р.));

- за зобов`язаннями липня 2017 станом на 29.08.2017р. 19 209,15 грн. (1 412 253,60 грн. (вартість спожитого газу) 800 000,00 грн. (по СПР №3374 від 21.08.2017р. та №3373 від 21.08.2017р.) 593 044,45 грн. (оплачених за період 01.08.2017 по 29.08.2017));

- за зобов`язаннями серпня 2017 станом на 26.09.2017 0,00 грн. (1 433 852,11 грн. (вартість спожитого газу) 700 000,00 грн. (по СПР №3484 від 18.09.2017р. та №3485 від 18.09.2017р.) 830 311,72 грн. (оплачених за період 30.08.2017 по 26.09.2017));

- за зобов`язаннями вересня 2017 станом на 26.10.2017 700 000,00 грн. (2 012 089,84 грн. (вартість спожитого газу) 1 000 000,00 грн. (по СПР №3803 від 24.10.2017 та №3804 від 24.10.2017) 312 089,84 грн. (оплачених за період 19.10.2017 по 26.10.2017)).

Відтак, судова колегія проаналізувавши розрахунок позивача (Т-1, а.с.10-12), контррозрахунок відповідача (Т-1, а.с.48-53) та проведений розрахунок судом (Т-1, а.с.156-180), прийшла до висновку про обґрунтованість проведення місцевим господарським судом розрахунку, згідно якого правомірним є нарахування позивачем 177 678,45 грн. пені, 59 514,53 грн. інфляційних втрат та 21 160,33 грн. 3% річних, а саме:

- за зобов`язаннями квітня 2017 53 214,53 грн. інфляційних втрат за червень 2017, 18 409, 53 грн. 3% річних та 153 412,73 грн. пені за період з 26.05.2017 по 30.07.2017;

- за зобов`язаннями травня 2017 306,61 грн. 3% річних та 2 555,07 грн. пені за період з 27.06.2017 по 30.07.2017;

- за зобов`язаннями червня 2017 371,38 грн. 3% річних та 3 094,75 грн. пені за період з 26.07.2017 по 31.07.2017;

- за зобов`язаннями липня 2017 1,58 грн. 3% річних та 13,16 грн. пені за період з 29.08.2017 по 29.08.2017;

- за зобов`язаннями вересня 2017 6 300,00 грн. інфляційних втрат за листопад 2017, 2 071,23 грн. 3% річних та 18 602,74 грн. пені за період з 26.10.2017 по 20.12.2017.

З врахуванням наведеного місцевим господарським судом правомірно відмовлено в частині стягнення 9 000,00 грн. інфляційних втрат, 24 967,14 грн. 3% річних та 16 697,41 грн. пені за необґрунтованістю.

Щодо твердження скаржника - ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про те, що судом невраховано того, що сума в розмірі 7 967 475,22 грн., яка надійшла із спеціальних рахунків була частково сплачена вчасно (до 25 го числа , наступного місяця за місяцем поставки газу) то, судова колегія апеляційного суду зазначає, наступне.

З проведеного місцевим господарським судом розрахунку (Т-1, а.с.156-180) можна зробити висновок, що судом здійснено саме перерахунок по сумі заборгованості в розмірі 7 967 475,22 грн. з врахуванням проплат, які були здійснені до 25 числа наступного місяця за місяцем поставки газу і на які штрафні санкції не нараховувались.

Крім цього, судова колегія зазначає, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору №17-266-Н від 11.04.2017, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Позивач АТ «НАК «Нафтогаз України» як в суді першої так і апеляційної інстанцій вказує на неврахування відповідачем умов договору, яким передбачено, що сторонами в договорі погоджено, що споживач зобов`язаний своєчасно в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п.6.1. такого. Однак в даному випадку частково розрахунки за спожитий природний газ проводилися відповідачем на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 №20, між сторонами спільного протокольного рішення було визначено чіткий алгоритм дій та порядок розподілу коштів, який відповідач самостійно змінювати не має можливості (аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №921/214/18).

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2019 у справі №921/584/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг слід залишити за скаржниками.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України від 28.01.2020 №14/4-590-20 та Державного підприємства Кременецьке управління з постачання та реалізації газу від 24.01.2020 №49 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2019 у справі №921/584/19 - без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржників.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок оскарження постанови в касаційному порядку передбачено статями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 15.09.2020.