номер провадження справи 32/18/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2020 Справа № 908/278/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Новасардовій І.В., розглянувши матеріали

за позовом Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення 28146,56 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Білоус Д.С., довіреність № 657/20-19 від 19.11.2019

від відповідача: Шульга Ю.О., довіреність № 20 від 01.01.2020

СУТЬ СПОРУ:

10.02.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" суми 18555,38 грн. інфляційних втрат та суми 9591,18 грн. - 3 % річних.

10.02.2020 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/278/20 розподілено судді Колодій Н.А.

03.03.2020 відповідач надав суду клопотання, в якому просить суд розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 03.03.2020 здійснено розгляд справи № 908/278/20 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з призначенням судового засідання на 23.03.2020.

Ухвалою суду від 23.03.2020 розгляд справи відкладено 13.04.2020.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі сплив 13.04.2020, але судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (з подальшими змінами) на усій території України установлено карантин, який наразі триває, із запровадженням відповідних заборонюючих та обмежувальних карантинних заходів.

Законом України № 540-IX від 30.30.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» у Господарському процесуальному кодексі України розділ X «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 4 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.».

З вищевикладених підстав та за клопотанням сторін, ухвалами суду розгляд справи відкладався на 13.04.2020, на 25.05.2020, на 07.07.2020, на 26.08.2020.

Законом України № 731-IХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

При цьому, згідно з п. 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Встановлений п. 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IХ 20-денний строк закінчився 07.08.2020. Відповідних клопотань чи заяв до суду від сторін у строк до не надходило.

Позовні вимоги позивач обґрунтував наступним, 03.09.2018 Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 357707,10 грн. основного боргу, 3% річних в розмірі 3911,33 грн., суму нарахованої пені у розмірі 44710,58 грн. 06.11.2018 рішенням Господарського суду Запорізької області № 908/1741/18 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача 357707,10 грн. основного боргу, 44636,16 грн. пені, 3904,77 грн. 3% річних та 6093,64 грн. судового збору. На день подання даної позовної заяви рішення Господарського суду Запорізької області № 908/1741/18 від 06.11.2018 року не виконане відповідачем. За доводами позивача, порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманої теплової енергії є підставою для нарахування передбачених договором та законом 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення.

Відповідач проти позову заперечив, про що зазначив у відзиві № 226-юр від 03.03.2020 (вх. № 4700/08-08/20 від 03.03.2020). Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимоги, зазначивши, що при поданні позовної заяви про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму, яка стягнута за рішенням суду від 06.11.2018 № 908/1741/18, по перше позивач нараховує інфляційні витрати та 3% річних на всі стягнуті суми за рішенням суду по справі № 908/1741/19, що суперечить чинному закодавству.По -друге, позивач не врахував зміну строків сплати заборгованості з основного боргу, яка оформлена графіком, підписаним повноважним представниками сторін на загальну суму 9061310,06 грн. Даний графік був запропонований позивачем, підписаний відповідачем та направлений на адресу позивача разом з супровідним листом від 18.02.2019 вх. № 004-25/2395. Будь-яких заперечень щодо підписаного графіку від позивача на адресу відповідача не надходило. Листами Концерну "МТМ" від 17.05.2019 № 2019/17, від 30.07.2019 № 2997/08 позивач також підтверджує підписання графіку. Переговори щодо врегулювання питання погашення стягнутої заборгованості за договорами про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді між ПАТ "Запоріжжяобленерго" та Концерном "Міські теплові мережі" тривали декілька місяців і сторони дійшли згоди щодо зміни строків оплати основного боргу на загальну суму 9 061310, 06 грн. на 3 роки, починаючи з квітня 2019 року по жовтень 2021 року. У графіку зазначені номери судових справ, за яким стягнуто основний борг з відповідача, зазначені розміри заборгованості згідно договору та відповідного рішення суду. Щодо кожного рішення суду та договору встановлений конкретний період погашення заборгованості. В листі позивача від 17.05.2019 також підтверджується, що погашення заборгованості згідно графіку починається з квітня 2019. Щодо заборгованості за договором № 200768 на загальну суму 357707,10 грн., яка стягнута судовим рішенням № 908/1741/18- графіком погашення заборгованості встановлено, що погашення цієї заборгованості повинно настати лише з грудня 2019 року шляхом оплати по 178853,66 грн. та в жовтні 2021 шляом оплати 178853,66 грн. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 254 ЦК України передбачає, що строк, який визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, за умови не здійснення відповідачем оплати до 31.12.2019. прострочка першого платежу згідно графіку почнеться з 01.01.2020 року, прострочка наступного платежу згідно графіку почнеться лише з 01.11.2021. За доводами відповідача, зазначений графік змінив строки виконання обов`язку з оплати заборгованості за спільною згодою сторін, оскільки відбулася заміна зобов`язання в частині строків його виконання, і після підписання графіку повинні виконуватися саме його положення. Підписаний графік погашення заборгованості за правовою природою є додатковим договором до договору № 200768 від 01.09.2007, який укладений в письмовій формі, який підписаний уповноваженими представниками та яким змінені умови договору № 200768 від 01.09.2007 в частині строків оплати за даним договором. Відповідач також зазначив, що безпідставним є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач розраховує на перенесені строки оплати для здійснення поступового погашення заборгованості.

Позивач надав відповідь на відзив № 29/юр від 11.03.2020 (вх. № 5409/08-08/20 від 13.03.2020, зазначивши, що виконання рішення суду від 06.11.2018 у справі № 908/1741/18 було розстрочено на 12 місяців. Сума основного боргу встановлена до сплати рішенням Господарського суду Запорізької області у справі 908/1741/18 відповідно до графіку розстрочки виконання рішення, має бути сплачена в повному обсязі до листопада 2019 року, однак жодних надходжень від відповідача не було. Стягувач може скористатись своїм правом примусового стягнення або ж відкласти звернення до органів виконавчої державної служби. Позивач скористався своїм правом та звернувся до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ҐТУЮ у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 26.02.2020 Вознесенівським відділом державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву № 279-юр від 20.03.2020 (вх. № 5968/08-08/20 від 20.03.2020). Зазначив, що строки оплати заборгованості у розмірі 357707,10 грн. згідно графіку погашення заборгованості за заявлені позивачем періоди розрахунків ще не настали. Підписаний графік змінив строки виконання обов`язку з оплати заборгованості за спільною згодою сторін. Таким чином відбулася заміна (новація) зобов`язання в частіші строків його виконання, а тому після підписання графіку повинні виконуватися саме його положення. При даній новації припиняється одна юридична підстава, натомість виникає інша, нова юридична підстава, у чому і полягає зміст новації. Новою юридичного підставою в нашому випадку є підписаний між сторонами графік погашення заборгованості, та припинення зобов`язання щодо строків оплати заборгованості на підставі п. 8.1 договору саме щодо вказаної суми заборгованості (даний правовий висновок стосовно графіку погашення встановлений рішенням суду від 10.01.2020 по справі 908/2595/19). Оскільки принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов`язальних правовідносин, сторони вправі припинити існуюче між ними зобов`язання за домовленістю. Укласти договір про припинення зобов`язання сторони можуть як до початку виконання зобов`язання, так і в процесі його виконання. Одним із способів припинення зобов`язання за домовленістю сторін с новація зобов`язання або заміна первісною зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами. Отже, у випадку новації сторони шляхом зміни способу виконання зобов`язання припиняють його і створюють нове. Сторони графіком припинили попереднє зобов`язання. визначили розмір заборгованості та встановили новий порядок погашення. Оскільки рішення суду 908/1741/18 не припиняє договірних відносин (договір № 200768) між сторонами, сторони не позбавлені права припинити зобов`язання шляхом новації в частині зміни строків оплати наявної заборгованості за спільною домовленістю в процесі дії договору (договір № 200768 на момент розгляду справи є діючим). Відповідач зазначив, що після винесення рішення суду є нарахування 3% річних та інфляційних втрат саме на стягнуту суму основного боргу за договором, а не на всі стягнуті суми за рішенням суду. Також, Приватне акціонерне товариство звернулося до суду з клопотанням (вих. № 534 від 01.07.2020) відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі задоволення судом позовних вимог в частині стягнення 3% річних - зменшити розмір 3% річних до 50%.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ

01.09.2007 між Концерном "Міські теплові мережі" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200768, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Відповідно до додаткової угоди № 5/1 від 07.02.2017 сторони у зв`язку з перейменуванням та зміною реквізитів споживача внесли зміни до договору - ВАТ "Запоріжжяобленерго" замінено на ПАТ "Запоріжжяобленерго".

Відповідач плату за надані послуги по постачанню теплової енергії в строк не здійснив, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.11.2018 у справі № 908/1741/18, позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" до Приватного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за договором № 200768 від 01.09.2007 визнані обгрунтованими та частково задоволені. На користь Концерну "Міські теплові мережі" з ПАТ «Запоріжжяобленерго» стягнуто заборгованості у розмірі 357707,10 грн., пені в розмірі 44636,16 грн., 3% річних в сумі 3904,77 грн. та 6093,64 грн. судового збору. Розстрочено виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості у розмірі 406248 (чотириста шість тисяч двісті сорок вісім) грн 03 коп. на 12 місяців починаючи з 01.11.2018 по 01.11.2019 включно, щомісячно рівними частинами (в сумі 33854,03 грн.).

Рішення в апеляційному порядку не оскаржено та 04.12.2018 набрало законної сили.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду у справі № 908/1741/18 в добровільному порядку та не погашенням виниклої заборгованості позивач, враховуючи приписи ст.625 ЦК України за порушення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути 3% річних за період прострочення з 07.11.2018 по 15.08.2019 у розмірі 9591,18 грн. та інфляційні втрати за період прострочення з грудня 2018 по липень 2019 у розмірі 18555,38 грн.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представника позивача, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Обставини виконання сторонами умов договору стали предметом дослідження Господарським судом Запорізької області у справі № 908/1741/18.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 06.11.2018 у справі № 908/1741/18, в силу припису ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, зокрема, щодо наявності у ВАТ "Запоріжжяобленерго" (перейменовано на ПАТ "Запоріжжяобленерго") на користь Концерну "МТМ" простроченої основної заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200768 від 01.09.07 у сумі 357707,10 грн. Також, судом було розстрочено виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості у розмірі 406248 (чотириста шість тисяч двісті сорок вісім) грн 03 коп. на 12 місяців починаючи з 01.11.2018 по 01.11.2019 включно, щомісячно рівними частинами (в сумі 33854,03 грн.).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 18555,38 грн інфляційних витрат та 9591,18 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що 18.02.19 ПАТ "Запоріжжяобленерго" та Концерн "МТМ" за домовленістю уклали угоду у письмовій формі, а саме графік погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "ЗОЕ" перед Концерном "МТМ" за теплову енергію загальній сумі 9061310,06 грн. Зокрема, сторони на основі вільного волевиявлення дійшли згоди та визначили строк оплати основного боргу в сумі 357707,10 грн. по договору № 200768 та рішенню у судовій справі № 908/1741/19 у загальній сумі 357707,10 грн.( у сумі 178853,66 грн. по грудень 2019 року та в жовтні 2021 у сумі 1778853,66 грн.).

Підписаний графік погашення заборгованості, на думку відповідача, за своєю правовою природою є додатковим договором до договору № 200768 від 01.09.2007, який укладено в письмовій формі та яким визначені нові строки оплати, так як сторони добровільно змінили строк розрахунків, що свідчить про відсутність порушень грошових зобов`язань відповідача до настання строків, які передбачені цим графіком.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що підписання сторонами спору за взаємною згодою графіку погашення заборгованості з основного боргу ПАТ «Заопріжжяобленерго» перед Концерном «Міські теплові мережі» за теплову енергію в загальній сумі 9061310,06 грн. мало наслідком зміну строку виконання грошового зобов`язання шляхом встановлення сторонами платежу, що сплачується впродовж погодженого періоду часу щодо спірної суми, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 8.1. договору розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною, та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, листуванням або укладенням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величини обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу.

Матеріалами справи свідчать, що Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" з листом від 17.08.2018 за вих. №3402/21, в якому враховуючи наявність заборгованості на загальну суму 9 061 310,97 грн., запропонував Публічному акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" розглянути питання щодо укладання графіку погашення заборгованості за попередні періоди за умови своєчасної плати поточних рахунків в наступному опалювальному періоді.

На вказаний лист Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" листом від 10.09.2018 за вих. №001-25/13940 надало відповідь, в якій запропонувало графік погашення заборгованості на загальну суму 9 061 310,06 грн.

Листом від 21.09.2018 р. за вих. №001-25/14428 Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" направило на адресу Концерну "Міські теплові мережі"уточнений графік погашення заборгованості на загальну суму 9 061 310,06 грн. станом на 31.08.2018 із зазначенням номеру судової справи та номеру договору щодо послуг з централізованого опалення.

Також, Концерн "Міські теплові мережі" направив на адресу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" лист від 26.11.2018 за вих. №4789/20, в якому зазначив, що розглянувши звернення №001-25/16914 від 13.11.2018, №001-25/17153 від 15.11.2018 щодо реструктуризації заборгованості Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" з основного боргу за теплову енергію в загальній суми 9 061 310,06 грн. станом на 31.08.2018 та графік реструктуризації заборгованості, повідомляє про те, що запропонований графік не враховую певні строки, передбачені законодавством, для погашення заборгованості за рішенням суду. Запропоновано розглянути графік погашення заборгованості з основного боргу за теплову енергію в загальній сумі 9 061 310,06 грн. станом на 22.11.2018. Також запропоновано призначити зустріч для обговорення та врегулювання питання щодо штрафних санкцій.

В подальшому між сторонами здійснювалося узгодження графіку погашення заборгованості.

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" листом від 18.02.2019 за вих.№004-25/2395 направило Концерну "Міські теплові мережі" підписаний графік погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі "за теплову енергію в загальній сумі 9 061 310,06 грн.

Відповідно до Графіку погашення заборгованості з основного боргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі" за теплову енергію в загальній сумі 9 061 310,06 грн., за договором № 200768, заборгованість за яким стягнута згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2018 у справі №908/1741/18, сторонами погоджено сплату суми основного боргу в розмірі 357707,10 грн., у сумі 178853,66 грн. по грудень 2019 року та в жовтні 2021 у сумі 1778853,66 грн.

Вказаний Графік погашення заборгованості підписаний заступником генерального директора з ПЕ та ЗП Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" Воронко Ю.С. та генеральним директором Концерну "Міські теплові мережі" Грек О.С. та скріплений печатками підприємств.

Тому підписання сторонами спору за взаємною згодою графіку погашення заборгованості з основного боргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" перед Концерном "Міські теплові мережі" за теплову енергію в загальній сумі 9 061 310,06 грн. мало наслідком зміну строку виконання грошового зобов`язання шляхом встановлення сторонами розміру щомісячного платежу, що сплачується впродовж погодженого періоду часу щодо спірної суми, мало місце відстрочення сплати до грудня 2019 року в сумі (в сумі 178 853,66 грн.) та до жовтня 2021 року (в сумі 178 853,66 грн.).

З огляду на викладені обставини, суд зазначає, що у відповідача згідно узгодженого графіку сторонами від 18.02.2020 р., за умови не здійснення ним оплати першого платежу згідно графіку, а саме: до 31.12.2019, прострочка почнеться з 01.01.2020 року (в сумі 178853,66 грн.), а прострочка наступного платежу згідно графіку почнеться лише з 01.11.2021 року (в сумі 178853,66 грн.).

Інших доказів розірвання вказаної угоди (графіка), її припинення чи визнання недійсною суду не надано, та відповідно такі докази у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оцінивши письмові докази сторін, фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент звернення з відповідним позовом до суду у відповідача немає простроченого зобов`язання по оплаті наявної заборгованості по договору № 200768 та рішенню у судовій справі № 908/1741/18 у сумі 357707,10 грн. у визначений ним період.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 9591,18 грн. 3 % річних та 18555,38 грн. втрат від інфляції грошових коштів, оскільки позивач не довів факту наявності у ПАТ «Запоріжжяобленерго» обов`язку сплатити наявну заборгованість по договору № 200768 та рішенню у судовій справі № 908/1741/18 у сумі 357707,10 грн. то, відповідно, відсутні правові підстави для нараховування штрафних санкцій на цю заборгованість.

Крім того, з розрахунку 3% річних та втрат від інфляції вбачається, що нарахування позивач здійснює виходячи з сум заборгованості, до якої включені стягнуті за рішенням господарського суду суми основного боргу, втрат від інфляції, 3% річних, пені та судових витрат.

Разом з тим, позивачем не прийнято до уваги, що три проценти річних та втрати від інфляції повинні нараховуватися лише на суму основного боргу, а тому нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму 3 % річних, пені, інфляційних втрат та судового збору є безпідставним.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відтак, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування (3 % річних, інфляційні витрати, пеня, судовий збір) не є заборгованістю за договором, а являються штрафними санкціями. Вимоги про їх сплату у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення основного зобов`язання боржником.

Згідно ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Стягнення вищезазначених сум за рішенням суду не змінює правову природу цих коштів.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для захисту порушеного права, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Також, розглянувши вимогу позивача про повернення звйво сплаченого судового збору, суд вважає за доцільне винести ухвалу про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 1740 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя про стягнення 28146,56 грн. відмовити повністю.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій