ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Справа№ 910/9908/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 (повний текст складено та підписано 13.03.2020)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 (повний текст складено та підписано 20.03.2020)

у справі № 910/9908/19 (суддя О.Г. Удалова)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до ОСОБА_1

про стягнення 100 000,00 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі повернути грошові кошти, надані відповідачу, як фізичній особі-підприємцю, в кредит позивачем на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" від 16.05.2017.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (основний борг) у розмірі 100 000,00 грн.

05.09.2019 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору від 16.05.2017.

В обґрунтування поданого ним зустрічного позову ОСОБА_1 вказав, що він не є клієнтом АТ КБ "Приватбанк" та ніколи не укладав кредитних договорів з вказаною банківською установою. Більше того, ОСОБА_1 стверджував, що ніколи не звертався до АТ КБ "Приватбанк" за отриманням електронно-цифрового підпису, а між сторонами не укладалась угода про використання такого електронно-цифрового підпису. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначив, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання послуги "КУБ" від 16.05.2017 не містить істотних умов кредитного договору, зокрема, сторонами не визначений предмет договору та розмір кредиту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 у справі № 910/9908/19 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., у задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд поновити АТ КБ "Приватбанк" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання договору недійсним, провести розгляд справи за участі представника АТ КБ "Приватбанк", викликати його у судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання договору недійсним, в частині відмови у позові АТ КБ "Приватбанк" та стягненні з АТ КБ "Приватбанк" витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задовольнити у повному обсязі, в стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 підписав з використанням ЕЦП 16.05.2017 заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ", що підтверджується долученою до позовної заяви документом Об`єкт перевірки: заява про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ, вказане підтверджує, що саме ОСОБА_1 підписав з використанням ЕЦП 16.05.2017 Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ", а на виконання умов кредитного договору від 16.05.2017 позивачем надало ОСОБА_1 кредит, перерахувавши на поточний рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується витягом з особового рахунку.

Скаржник зазначає, що доказів втрати мобільного телефону, перевипуску сім-картки чи якихось інших шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_1 , з використанням його персональних даних, відповідачем не надано, тому відсутні підстави вважати, що не відповідач, а інша особа із використанням електронного цифрового підпису підписала Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ".

Скаржник вважає, що розмір стягнених витрат на правничу допомогу є неспівмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та часом виконаних робіт та завищено кількість годин, оскільки адвокатом послуг та часом виконаних робіт, оскільки адвокатом вже було проаналізовано судову практику та нормативну базу, коли було підготовлено заперечення, відповідь на відзив та зустрічний позов, які містять одну й ту ж правову позицію.

Також скаржник вважає завищеною вартість години роботи у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020 справу № 910/9908/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник усунув недоліки апеляційної скарги шляхом подання відповідної заяви із дорученням платіжного доручення № PROM8BGOBR від 28.05.2020 про доплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/9908/19 у розмірі 1 728,90 грн. та належним чином завірені копії документів, що посвідчують повноваження адвоката скаржника.

Як вбачається із тексту апеляційної скарги скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19.

Суд, розглянувши клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 192 100,00 грн. (1 921,00 грн.*100 =192 100,00 грн.).

Враховуючи те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 100 000,00 грн., вказана справа, відповідно до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Враховуючи положення ч. 5 ст. 262 ГПК України зупинено дію оскаржуваних рішень Господарського суду міста Києва у справі № 910/9908/19.

16.06.2020 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує на те, що в рамках справи № 910/9908/19 будь-які договірні відносини між учасниками справи відсутні, жодних кредитних коштів ОСОБА_1 від АТ КБ "Приватбанк" не отримував. Також відповідач за первісним позовом звертає увагу на те, що в наданій позивачем за первісним позовом витягу у особового рахунку, зазначено наступні номери особових рахунків: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , однак банком не надано жодного юридичного підтвердження існування таких рахунків, умов про відкриття вказаних рахунків - не містить навіть кредитний договір №б/н від 16.05.2017.

Щодо оскарження позивачем за первісним позовом додаткового рішення, відповідач зазначає, що позивач при розгляді справи судом першої інстанції скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, при цьому, не було обґрунтовано необхідності такого зменшення та навіть не зазначено розміру на який, необхідно зменшити суму, заявлену до відшкодування.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в оскаржуваній позивачем за первісним позовом частині, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено господарським судом першої інстанції, із чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, позивач за первісним позовом долучено до матеріалів справи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 16.05.2017 (далі - анкета-заява), сторонами якої є АТ КБ «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_1, як клієнт та позичальник банку.

Згідно з відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.11.2015, а припинення вказаного суб`єкта господарювання відбулось 30.08.2017, однак, не зважаючи на те, що станом на день звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом у даній справі, яке відбулось 22.07.2019, діяльність ФОП ОСОБА_1 було припинено, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 позивачем, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача з втратою його статусу як ФОП не припинились.

Так, Положеннями п. 1 вищевказаної анкети-заяви визначені наступні істотні умови кредитного договору:

- вид кредиту - строковий (п. 1.1);

- розмір кредиту визначається ПриватБанком, вказується у профайлі позичальника на сайті kub.pb.ua (п. 1.2);

- строк кредиту 12 місяців з моменту видачі коштів (п. 1.3);

- проценти (комісія) за користування кредитом - 2% в місяць від початкового розміру кредиту (п. 1.4);

- порядок погашення заборгованості за кредитом - щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п. 1.5);

- у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5 цієї заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4% на місяць від суми заборгованості. При цьому сплачується неустойка в розмірі і згідно розділу 3.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг (п. 1.6).

На підтвердження наявності у відповідача за первісним позовом заборгованості перед банком у розмірі 100 000,00 грн АТ КБ «Приватбанк» також долучив до матеріалів справи банківські виписки за рахунками НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , відкритими на ім`я ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач за первісним позовом стверджує, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 16.05.2017 підписана сторонами правочину шляхом накладення їх електронно-цифрових підписів, натомість відповідач за первісним позовом вказану обставину заперечував.

На момент складення анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 16.05.2017 і виникнення спірних правовідносин відносини, що виникають при використанні електронного цифрового підпису були врегульовані Законом України «Про електронний цифровий підпис», який втратив чинність 07.11.2018.

Статтями 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» було визначено, що електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Пунктом 1.1.1.32 Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», в редакції станом на 01.05.2016, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Умови та правила) було визначено, що електронно-цифровий підпис, ключ (ЕЦП) - електронний аналог власноручного підпису клієнта, який являє собою унікальну послідовність символів, створених у процесі реєстрації і є засобом захисту інформації під час роботи в системі Приват24.

При укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі (п. 3.2.1.1.16 вищевказаних Умов та правил).

Згідно з п. 3.8.4.1 Умов та правил визначено, що Центр - це Акредитований центр сертифікації ключів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Клієнт - це суб`єкт підприємницької діяльності (юридична особа або фізична особа-підприємець), що отримує послуги електронного цифрового підпису

Відповідно до п. 3.8.4.2 Умов та правил Центр надає Клієнту, а Клієнт приймає і сплачує послуги електронного цифрового підпису (ЕЦП) на умовах, визначених цим Договором, а саме: обслуговування посилених сертифікатів відкритих ключів підписувачів (далі - сертифікатів): Центр реєструє підписувачів, формує сертифікати, зберігає, розповсюджує їх, управляє статусом сертифікатів, розповсюджує інформацію про статус сертифікатів; за бажанням Клієнта Центр надає додаткові послуги: формування позначки часу, повідомлень про статус сертифікатів у реальному часі за підписом Центру; за бажанням Клієнта Центр надає додаткові (окрім розповсюджуваних Центром на веб-сайті http://www.acsk.privatbank.ua) консультації щодо створення, перевірки та використання ЕЦП, засобів генерації особистого та відкритого ключів, а також допомагає при генерації ключів, створенні заявки на формування сертифіката.

Пунктом 3.8.4.3.1 Умов та правил встановлено, що Договір укладається з уповноваженою на такі дії фізичною особою, яка має надати документи для встановлення особи і документи про повноваження на укладення Договору від імені Клієнта.

Порядок надання послуг визначається: Законом України «Про електронний цифровий підпис»; «Правилами посиленої сертифікації» у редакції за Наказом ДСТСЗІ СБ України № 50 від 10.05.2006; Регламентом роботи Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Регламент) та цим Договором (п. 3.8.4.3.5 Умов та правил).

Додатком № 1 до вищенаведеного розділу Умов та правил є заява про реєстрацію для отримання посиленого сертифіката відкритого ключа.

За приписами ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином, використання електронного цифрового підпису можливе виключно за умови особистого звернення підписувача з метою отримання права користування електронним цифровим підписом, що повинно підтверджуватись письмовими доказами встановленого зразка.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме відповідачем за первісним позовом підписано електронним цифровим підписом заяву від 16.06.2011 про приєднання до Умов, Тарифів ПАТ КБ "Приватбанк".

Особистий ключ має властивості прихованого файлу, в якому відображається, зокрема, повне ім`я, номер сертифікату, початок строку дії та завершення строку дії.

Відсутні докази отримання відповідачем за первісним позовом електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, у тому числі у позивача за первісним позовом.

Тобто позивачем за первісним позовом не доведено підписання заяви та використання електронного цифрового підпису.

Крім того, анкета-заява не містить зразків підписів та/або відбитки печатки відповідача, відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання відповідачу доступу до системи клієнт-банк/інтернет клієнт-банк.

Принагідно, слід зазначити, що відповідач за первісним позовом заперечує факт отримання електронного цифрового підпису, в тому числі у АТ КБ «Приватбанк», а також факт підписання анкети-заяви від 16.05.2017.

Сторони також не надали суду відповідної письмової угоди про використання у правовідносинах, що виникають між ними, електронного цифрового підпису.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.05.2017 (а.с. 28, т. І), не вбачається факту користування відповідачем за первісним позовом кредитними коштами.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про недоведення позивачем за первісним позовом факту укладення між сторонами кредитного договору у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 16.05.2017, який є підставою позову, що, в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі, черговість погашення заборгованості та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу за первісним позовом кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, у той час, як позивачем за первісним позовом не доведено наявність підстав для користування відповідачем кредитними коштами банку, у зв`язку із чим первісний позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також погоджується із застосуванням господарським судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постановах Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі № 910/361/14 та від 12.10.2016 у справі № 916/16/16.

Згідно із ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат на учасника справи покладено обов`язок подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 викладено правову позицію, відповідно до якої положення ч. 5 ст. 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Згідно з практикою ЄСПЛ, відображеною в пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34 - 36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи 10.01.2019 ОСОБА_1 заявив клопотання про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 40 000,00 грн у відзиві на первісний позов, який є першою заявою сторони по суті спору.

27.01.2020 ОСОБА_1 подав детальний розрахунок витрат на правову допомогу.

12.02.2020 до суду надійшла подана ОСОБА_1 заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» витрати на професійну правничу допомогу розмірі 59 600,00 грн, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом первісного позову.

03.03.2020 ОСОБА_1 подав уточнення клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати, понесені ним у зв`язку з розглядом первісного позову в розмірі 73 900,00 грн.

На підтвердження понесених ним судових витрат ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи:

- договір про надання правової допомоги № 77 від 29.07.2019, укладений з адвокатським об`єднанням «Інвеніо» (далі - договір № 77);

- договір про надання правової допомоги № 78 від 30.08.2019, укладений з адвокатським об`єднанням «Інвеніо» (далі - договір № 78);

- договір про надання правової допомоги № 43 від 23.09.2019, укладений з адвокатським об`єднанням «Володимира Лисенка» (далі - договір № 43);

- акт передачі-приймання юридичних послуг № 1 від 20.09.2019 до договору № 77 на загальну суму 37 500,00 грн (7,5 годин);

- акт передачі-приймання юридичних послуг № 1 від 20.09.2019 до договору № 78 на загальну суму 30 000,00 грн (6 годин);

- акт передачі-приймання юридичних послуг від 21.01.2020 до договору № 43 на загальну суму 34 000,00 грн (10 годин);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 77/1 від 20.09.2019 на суму 37 500,00 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 78/1 від 20.09.2019 на суму 30 000,00 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 21.01.2020 на суму 34 000,00 грн.

- ордери, видані ОСОБА_1 .

Положеннями договору про надання правової допомоги № 77 передбачено, що:

- на підставі цього договору замовник доручає, а адвокат зобов`язується за винагороду забезпечити замовника адвокатським захистом та правничою допомогою в рамках господарської справи № 910/9908/19 за позовною вимогою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення (п. 1.1);

- у процесі надання правової допомоги адвокат зобов`язується розумно здійснювати необхідні дії для захисту інтересів замовника, дотримуватись вимог конфіденційності, (згідно з умовами цього договору), інформувати замовника про хід надання правничої допомоги, відповідати на звернення замовника з питань діючого законодавства (п. 2.1);

- вартість правничої допомоги за договором визначається актом передачі приймання юридичних послуг з переведенням погодинної роботи адвоката в грошовий еквіваленті з урахуванням, що одна година роботи адвоката оцінюється у 5 000,00 грн (п. 3.1).

Положеннями договору про надання правової допомоги № 78 передбачено, що:

- на підставі цього договору замовник доручає, а адвокат зобов`язується за винагороду забезпечити замовника адвокатським захистом та правничою допомогою в рамках господарської справи № 910/9908/19 за позовною вимогою ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним (п. 1.1);

- у процесі надання правової допомоги адвокат зобов`язується розумно здійснювати необхідні дії для захисту інтересів замовника, дотримуватись вимог конфіденційності, (згідно з умовами цього договору), інформувати замовника про хід надання правничої допомоги, відповідати на звернення замовника з питань діючого законодавства (п. 2.1);

- вартість правничої допомоги за договором визначається актом передачі приймання юридичних послуг з переведенням погодинної роботи адвоката в грошовий еквіваленті з урахуванням, що одна година роботи адвоката оцінюється у 5 000,00 грн (п. 3.1).

Положеннями договору про надання правової допомоги № 43 передбачено, що:

- на підставі цього договору замовник доручає, а адвокат зобов`язується за винагороду забезпечити замовника адвокатським захистом та правничою допомогою в рамках господарської справи № 910/9908/19 за позовною вимогою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення та ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним (п. 1.1);

- у процесі надання правової допомоги адвокат зобов`язується розумно здійснювати необхідні дії для захисту інтересів замовника, дотримуватись вимог конфіденційності, (згідно з умовами цього договору), інформувати замовника про хід надання правничої допомоги, відповідати на звернення замовника з питань діючого законодавства (п. 2.1);

- вартість правничої допомоги за договором визначається актом передачі приймання юридичних послуг з переведенням погодинної роботи адвоката в грошовий еквівалент з урахуванням, що одна година роботи адвоката з урахуванням знижки оцінюється у 3 400,00 грн (п. 3.1).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

ОСОБА_1 були надані повідомлення № 1 та № 2 від 27.02.2020, складені АО «Інвеніо», а також лист від 28.02.2020, складений АО «Володимира Лисенка», в яких адвокатськими об`єднаннями були надані пояснення про те, що безпосереднє подання документів до суду за умовами укладених договорів про надання правової допомоги клієнт ( ОСОБА_1 ) здійснює самостійно, а під такими послугами, зазначеними у актах передачі-приймання юридичних послуг, як контроль подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, відправка документів іншій стороні, подача документів до суду, контроль інформації щодо руху справи, були надані послуги саме юридичного характеру, що включали дистанційний правовий супровід клієнта, надання правових консультацій та роз`яснень про порядок подання клопотань та необхідну кількість копій документів, час та місце їх подання, кількість екземплярів, порядок отримання підтвердження про подання клопотання, порядок відправлення поштової кореспонденції, вид поштового відправлення, порядок заповнення поштових бланків, отримання підтвердження відправки кореспонденції, забезпечення надання доказів відправки суду, відстеження наслідків подання документів, результат їх розгляду, відстеження стадії судового розгляду, контроль подання документів іншою стороною, їх юридичне значення та результати розгляду, відстеження часу проведення судових засідань, моніторинг прийняття судових документів, роз`яснення їх юридичного значення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи правову позицією викладену в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19 щодо таких дій, вчинених адвокатом, як виїзд адвоката до суду для подання позову (інших документів) до канцелярії суду та подання позову (інших документів) безпосередньо до канцелярії суду не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що такі витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зазначені вище дії не є юридичними послугами, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, а відтак витрати на них не можуть бути покладені судом на іншу сторону.

Однак, позивач за первісним позовом заперечуючи проти покладення на нього витрат відповідача на правничу допомогу, вказуючи на неспівмірність заявленої суми зі складністю справи й фактично наданими послугами, не навів та не надав до матеріалів справи № 910/9908/19 доказів на спростування реальності, розумності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу. Саме лише зазначення позивачем за первісним позовом про неспівмірність, не є такими доказами.

Принагідно, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується зі висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведені приписи чинного ГПК України та позиції Верховного Суду щодо розподілу судових витрат, те що ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання зустрічного позову на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» було задоволено з огляду на майновий стан ОСОБА_1 , який перешкоджав сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про правомірність покладення на АТ КБ «Приватбанк» відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та додатковому рішенні від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 та для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та додатковому рішенні від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову та часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Акціонерне товариства Комерційний банк "Приватбанк", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та додаткове рішення від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 у справі № 910/9908/19 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19 залишити без змін.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

5. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та додаткового рішення від 12.03.2020 у справі № 910/9908/19.

6. Справу № 910/9908/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Постанова складена 02.09.2020 у зв`язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім