ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. Справа№ 910/13986/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Чернюшок М.І.;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року (дата підписання повного тексту 19.03.2020 року)

у справі № 910/13986/19 (суддя: Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

до Антимонопольного комітету України

про скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про скасування рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 13.12.2018 № 721-р "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу".

Позовні вимоги, зокрема мотивовані тим, що звернення міжнародної компанії «R&A BAILEY & Co» до Антимонопольного комітету України у спірній ситуації є непідтвердженим, а дії відповідача - таким, що не мають документального обґрунтування.

Господарський суд міста Києва у задоволенні позову відмовив повністю своїм рішенням від 27.02.2020 року (повний текст складено 19.03.2020 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, судом першої інстанції необґрунтовано відхилено відвід, заявлений позивачем судді Мандриченко О.В.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції не надав обґрунтованої відповіді чому є законним оскаржуване рішення Антимонопольного комітету України від 13.12.2018 року №721-р.

Крім того, скаржник вказав, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020 року справу № 910/13986/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі №910/13986/19 своєю ухвалою від 18.05.2020 року.

10.06.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/13986/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі №910/13986/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М. Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі №910/13986/19 на 14.07.2020 року.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/13986/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Пономаренко Є.Ю., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв матеріали справи № 910/139686/19 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі №910/13986/19 до свого провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Гаврилюк О.М. Відклав розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі №910/13986/19 року на 10.09.2020 року своєю ухвалою від 14.07.2020 року.

У судовому засіданні 10.09.2020 року представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача у судове засідання 10.09.2020 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 721-р від 13.12.2018 року було визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» вчинило порушення, передбачене ст.15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення неправдивих відомостей шляхом розміщення на веб-сайті в мережі інтернет за посиланням https://cotnar.com.ua/odailvs-original.html відомостей про те, що лікер «O'DAILYS original» є ірландським лікером, у той час як лікер «O'DAILYS original» не має відношення до Ірландії, зазначення на контретикетці лікеру «O'DAILYS original», що до його складу входить аромат «ірландський», у той час як Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» не надало підтвердних документів про приналежність аромату «Ірландський» саме до Ірландії, та розміщення на етикетках «O'DAILYS» позначень « ODAILYS original » у найменуваннях лікерів « ODAILYS chocolate », «O'DAILYS hazelnut» та «O'DAILYS coffe», у той час як у складі лікерів відсутні такі компоненти, що могло вплинути на наміри осіб щодо придбання товарів цього суб`єкта господарювання. За порушення, визначене в п.1 резолютивної частини цього рішення, накласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» штраф у розмірі 3350000,00 грн. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» у двомісячний строк з дня одержання цього рішення привести інформацію, розміщену на етикетках та контретикетках лікерів «O'DAILYS», а саме аромат «Ірландський» та позначень «O'DAILYS original» у відповідність із властивостями складу продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції тощо.

Згідно ст. 8 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Відносини, пов`язані захистом від недобросовісної конкуренції, регулюються цим Законом, Законом України «Про захист економічної конкуренції», Законом України «Про Антимонопольний комітет України», Паризькою конвенцією про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими актами законодавства, виданими на підставі законів чи постанов Верховної Ради України (ч. 3 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, копія Рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 721-р від 13.12.2018 року була надіслана відповідачу із супровідним листом Комітету від 21.12.2019 року № 127-26.4/09-17260 та отримана позивачем 03.01.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 649 (а.с. 77).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Цей строк не може бути відновлено, він є присічним, а закінчення його перебігу безпосередньо пов`язано із зверненням до господарського суду в порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до абзацу першого, другого, третього та п`ятого пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" у застосуванні припису ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також ч.2 ст. 47 цього Закону господарським судам слід враховувати, що за цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Аналогічна правова позиція викладена в абзаці другому пункту 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», яким передбачено, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України правила позовної давності, передбачені цим Кодексом, не застосовуються (якщо інше не встановлено законом) до правовідносин, які виникають у зв`язку із застосуванням державними органами щодо підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності встановленої законодавством відповідальності за вчинення протиправних дій, у тому числі за порушення правил здійснення підприємницької діяльності (зокрема, й вимог конкурентного законодавства).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні ст. 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необгрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених ч. 2 ст. 47 та ч. 1 ст. 60 названого Закону.

Таким чином, оскільки копія рішення була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" 03.01.2019 року, строк на оскарження рішення закінчився 04.03.2019 року (оскільки 03.03.2019 року припадає на вихідний день).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" оскаржило Рішення № 721-р до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року було відкрито провадження у справі № 910/2722/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" до Комітету про визнання недійсним та скасування Рішення № 721-р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2019 року у справі № 910/2722/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" було залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 року було залишено без змін.

Так, заява про поновлення строку оскарження рішення Комітету, зокрема, мотивоване тим, що позивач звернувся до відповідного судового органу із позовом про скасування спірного індивідуального акту АМКУ, за наслідком чого останній був залишений без розгляду.

Разом з цим, суд першої інстанції правомірно відхилив дане клопотання, з огляду на те, що закінчення встановленого Законом України «Про захист економічної конкуренції» присічного строку, незалежно від причини його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України та його органів.

При цьому, колегія суддів відзначає, що залишення первісного позову без розгляду не зупиняє перебігу присічного двомісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Отже, строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України є присічними та відновленню не підлягають. Закінчення присічного строку, незалежно від причини його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України та його органів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не вирішував питання щодо законності/незаконності оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України від 13.12.2018 року №721-року, внаслідок пропуску позивачем встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячного строку для звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення відповідача.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі №922/4374/17 від 14.08.2018 року.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено відвід, заявлений позивачем судді Мандриченко О.В., колегія суддів відзначає наступне.

Так, заява про відвід судді, зокрема мотивована незгодою заявника з рішеннями та діями судді під час розгляду справ № 910/12403/18, № 910/12392/18 та № 910/12400/18, у яких Товариством з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" оспорювались рішення Антимонопольного комітету України. Також, у своїй заяві про відвід позивач посилався, що суддя Мандриченко О.В. не застосовує норми права, які ставлять державний орган на збалансований рівень інтересів поруч із господарюючим суб`єктом з метою спрощення і відтак прискорення процесу легітимізації рішення цього державного органу. Суддею не було заслухано та досліджено пояснення позивача по суті його звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 4 наведеної статті, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Так, наведені позивачем у заяві про відвід судді Мандриченка О.В. обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, а також не підтверджують упередженість та необ`єктивність судді Мандриченка О.В. при розгляді даної справи. Підстави для відводу судді Мандриченка О.В. від розгляду даної справи зводяться виключно до незгоди заявника з процесуальними діями та рішеннями судді в інших справах.

Водночас, колегія суддів відзначає, що суд не розглядав справу по суті та відповідно не давав оцінку законності рішення Антимонопольного комітету України від 13.12.2018 року №721-р, оскільки, як було встановлено вище, у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на оскарження рішення Антимонопольного комітету України та його органів.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. Оцінка доказів зібраних у справі здійснена судом з врахуванням обмежень предмету дослідження визначеного в мотивувальній частині.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, в тому числі щодо безпідставних посилань апелянта на недотримання практики Європейського суду з прав людини. Так, право на доступ до суду є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяють опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28.05.1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. The United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, що б сама суть права була порушена.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі № 910/13986/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 року у справі №910/13986/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/13986/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

Є.Ю. Пономаренко

Дата складення повного тексту 15.09.2020 року.