ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2020 р. Справа№ 910/16273/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2020

у справі №910/16273/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт"

про стягнення 100 801,80 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Національна поліція України (далі - позивач) звернулась у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт " (далі - відповідач) та просила суд стягнути з відповідача 100801,80 грн. штрафних санкцій (пені), нарахованих за період з 21.12.2018 по 26.12.2018, у зв`язку із порушенням терміну виконання зобов`язань щодо поставки товару договору №250НП про закупівлю штормового одягу (курка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) від 26.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року позовну заяву передано на розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 року скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року, а справу передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що за згодою сторін договір було розірвано додатковою угодою №314НП від 26.12.2018, тому відсутні правові підстави для стягнення передбачених договором штрафних санкцій. Також відповідачем було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90% на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 квітня 2020 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" стягнуто на користь Національної поліції України суму пені в розмірі 100 801,80 грн та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у стягненні пені на суму 16800,30 грн та з урахуванням клопотання про зменшення пені на 90 відсотків стягнути пеню у розмірі 8400,15 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки частину товару було поставлено 26.12.2018 і у цей же день було розірвано договір, тому пеня повинна нараховуватись за період з 21.12.2018 по 25.12.2018 і її розмір становить 84001,50 грн, а пеня в розмірі 16 800,30 грн, на його думку, стягнута судом безпідставно. Також вважає за необхідне задовольнити його клопотання щодо зменшення розміру пені на 90% до суми 8400,15 грн, посилаючись на наступні обставини: він повністю виконав зобов`язання, несвоєчасна поставка спричинена великою кількістю угод щодо виконання замовлень для державних потреб, невеликий термін прострочення, позивачу не завдані збитки, відповідач добросовісно віднісся до спірної ситуації; відповідач є збитковим підприємством.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 серпня 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

27 липня 2020 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач повинен був поставити весь товар у строк до 20.12.2018, тому позивач обґрунтовано нарахував пеню за період з 21.12.2018 (початок прострочення поставки) по 26.12.2018 (дата поставки частини товару та розірвання договору щодо недопоставленого товару); відповідач у суді першої інстанції не заперечував проти стягнення штрафних санкцій за 26.12.2018, що свідчить про відсутність заперечень щодо суми заявлених санкцій; суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені, оскільки позивач частину товару поставив з простроченням, а іншу частину взагалі не поставив; відповідачем не надано доказів вжиття заходів для недопущення порушення договірних зобов`язань; порушення є значним, оскільки предметом договору є формений зимовий одяг, яким поліцейські повинні бути забезпечені своєчасно; розмір штрафних санкцій є незначним та складає лише 0,6% від суми договору; поведінка відповідача є недобросовісною, оскільки він систематично порушує строки виконання зобов`язань за договорами і наразі в судах перебуває 10 справ про стягнення штрафних санкцій, тому даний випадок не є винятковим; укладення відповідачем значної кількості договорів за державними закупівлями свідчить про намір поліпшити своє майнове становище за рахунок інтересів державних органів.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 26 вересня 2018 року між Національною поліцією України, як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт", як постачальником, укладено Договір №250НП про закупівлю штормового одягу (куртка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) (далі - Договір) (а.с.18-49), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцю куртки зимові типу А (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 Договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами та ціна одиниці товару визначаються у специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) та Ростовці товару (Додаток № 2 до Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна договору становить 17 920 320,00 грн.

У пункті 5.1 Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 20.12.2018 року включно, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної. (п. 5.2 Договору).

Пунктом 8.3.1 Договору встановлений обов`язок постачальника забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами (п.12.1 Договору).

Додатком №1 до Договору сторонами погоджено Специфікацію товару, відповідно до якої кількість курток становить 8 000 шт. (а.с.26).

Листом від 09.10.2018 за вих. №5208/31/01-2018 позивач, зважаючи на актуальність питання забезпечення поліцейських одностроєм, просив прискорити поставку товару та надати орієнтовний графік поставки курток зимових типу А (а.с.51).

Позивач вказує, що 18.12.2018, тобто, в межах встановленого п.5.1 Договору строку, відповідачем було поставлено позивачу товар (куртки) в кількості 500 шт. на загальну суму 1 120 020,00 грн. Вказані обставини визнаються відповідачем, отже, згідно положень ч.1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Листом від 22.12.2018 року за вих. №6701/31/01-2018 позивач звернувся до відповідача за наданням інформації про стан поставки товару та просив повідомити на електронну адресу покупця про обсяг товару, що буде поставлений постачальником за Договором у термін до 26 грудня 2018 року. Також повідомив, що Державна казначейська служба України не буде приймати документи, що подані після 26 грудня 2018 року, тому з метою уникнення порушення бюджетної дисципліни покупець буде вимушений відмовитися від прийняття курток зимових типу А у кількості 11500 штук на суму 25 760 460 грн, що непоставлені згідно договорів від 29.09.2018 №249НН та №250НП (а.с.53).

26 грудня 2018 року на підставі видаткової накладної №РН-045 від 26.12.2018 року відповідачем поставлено позивачу товар в кількості 500 шт. на суму 1 120 020,00 грн і на підставі видаткової накладної №РН-049 від 26.12.2018 року - в кількості 3215 шт. на суму 7 201 728,60 грн. (а.с.51-52).

Отже, загальна кількість поставленого товару становить 4215 штук (500 шт. - 18.12.2018 та 3715 шт. - 26.12.2018), а товар у кількості 3 785 штук (8000 шт. - 4215 шт.) на суму 8 478 551,40 грн. відповідачем поставлений не був.

У цей же день, 26 грудня 2018 року, сторонами підписано Угоду №315 НП про розірвання Договору від 26.09.2018 №250НП про закупівлю штормового одягу (куртка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822), відповідно до якої сторони дійшли спільної згоди вважати розірваним договір з моменту набрання чинності цієї угоди. Ціна не поставленого товару за Договором становить 8 478551,40 грн. Угода набирає чинності з 18 год. 00 хв. 26.12.2018 року (а.с.65).

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, в сумі 100 801,80 грн., нарахованої за період з 21.12.2018 року по 26.12.2018 року.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач вважав, що у зв`язку із припиненням договору шляхом його розірвання відсутні правові підстави для стягнення передбачених договором штрафних санкцій.

У апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачем безпідставно нарахована пеня за 26.12.2018, оскільки у цей день зобов`язання з поставки частини товару було виконано, а щодо решти товару зобов`язання було припинено у зв`язку із розірванням договору.

Крім цього, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%, в якому відповідач посилався на наступні обставини: він повністю виконав зобов`язання, несвоєчасна поставка спричинена великою кількістю угод щодо виконання замовлень для державних потреб, невеликий термін прострочення, позивачу не завдані збитки, відповідач добросовісно віднісся до спірної ситуації; відповідач є збитковим підприємством. На підтвердження вказаних обставин відповідачем були надана інформація щодо участі у публічних закупівлях, список контрактів, копії окремих договорів про закупівлю товарів за державні кошти та видаткові накладні до них, звіти про фінансові результати (а.с.108-157).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими. Також судом було відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не може у повній мірі погодитись із висновками суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №250НП про закупівлю штормового одягу (куртка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) від 26.09.2018, який за правовою природою є договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був обов`язковим для сторін до моменту його розірвання (26 грудня 2018 року).

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання зобов`язання з поставки товару.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1. Договору та Специфікації відповідач зобов`язаний був поставити позивачу товар у кількості 8000 шт. вартістю 17 920 320,00 грн в термін до 20 грудня 2018 року включно.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставку товару в кількості 500 шт., вартістю 1 120 020,00 грн здійснив 18.12.2018, в межах встановленого договором строку; в кількості 3715 шт., вартістю 8 321 748,60 грн, здійснив 26.12.2018, з пропуском встановленого строку, а товар в кількості 3785 шт., вартістю 8 478 551,40 грн, не був поставлений.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо постачання товару на загальну суму 16 800 300,00 грн належним чином доведений, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідачем не доведено наявності підстав, які б звільняли його від відповідальності за порушення зобов`язань, а розірвання договору за спільною згодою обох сторін також не звільняє відповідача від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Частиною 2 ст.231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У пункті 9.2 Договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Позивачем нарахована пеня в розмірі 0,1% за кожний день прострочення в загальній сумі 100 801,80 грн за період з 21.12.2018 (початок прострочення виконання зобов`язання з поставки товару) по 26.12.2018 (день поставки частини товару та день розірвання договору), з наступного розрахунку: 6 720,12 грн. (за прострочення поставки товару у кількості 500 штук вартістю 1120020,00 грн на 6 днів) + 43210,37 грн. (за прострочення поставки товару у кількості 3215 штук вартістю 7201728,60 грн на 6 днів) + 50871,31 грн (за порушення терміну виконання зобов`язання щодо поставки товару в кількості 3785 шт. вартістю 8 478 551,40 грн на 6 днів).

Суд першої інстанції, перевіривши вказаний розрахунок, прийшов до висновку, що він є вірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до частини другої статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Правовий аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару та день розірвання договору не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

У той же час із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що її розрахунок було здійснено з урахуванням дня, в який відбулася поставка частини товару та у який було розірвано договір щодо поставки решти товару (26.12.2018), що суперечить нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17 та від 08.05.2019 у справі №910/9078/18.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача пеня підлягає стягненню за період з 21.12.2018 по 25.12.2018 (п`ять днів) у розмірі 84001,50 грн. з наступного розрахунку: 16 800 300 грн. (загальна вартість товару, з якого допущено прострочення) х 0,1% х 5 днів, отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо доводів позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що відповідач у суді першої інстанції не заперечував проти розрахунку пені, то вони відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки здійснення розрахунку стороною зі справи не звільняло господарський суд від обов`язку перевірити правильність такого розрахунку та здійснити оцінку усіх пов`язаних з цим доказів зі справи.

Також відповідачем було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90% на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відхилення клопотання відповідача, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшити розмір стягуваного штрафу.

Доводи відповідача про те, що через велику кількість замовлень (74 угоди на поставку продукції для державних потреб) він був перевантажений і працював понаднормово, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки господарська діяльність відповідачем здійснюється на власний ризик і, укладаючи ці договори, він повинен був враховувати як потужності власного виробництва, так і наслідки прострочення виконання зобов`язання. Посилання відповідача на те, що він повністю виконав зобов`язання, є неспроможними і спростовуються матеріалами справи.

Також є слушними доводи позивача про те, що розмір штрафних санкцій є незначним та складає лише 0,6% від суми договору, а поведінка відповідача є недобросовісною, оскільки він систематично порушує строки виконання зобов`язань за договорами і наразі в судах перебуває 10 справ про стягнення штрафних санкцій, тому даний випадок не є винятковим.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 17 квітня 2019 року прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає зміні в частині розміру стягуваної суми. Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 17 квітня 2020 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" (ідентифікаційний код 41737375, місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 4) на користь Національної поліції України (ідентифікаційний код 40108578, місцезнаходження: 010601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10) суму пені в розмірі 84001,50 грн (вісімдесят чотири тисячі одна гривня 50 копійок) та суму судового збору в розмірі 1600,83 грн. (одна шістсот гривень 83 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити"

3. Стягнути з Національної поліції України (ідентифікаційний код 40108578, місцезнаходження: 010601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" (ідентифікаційний код 41737375, місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 4) - 523,85 (п`ятсот двадцять три гривні 85 копійок) витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.09.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко