ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.2020 Справа № 905/1173/20

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Коновалова А.І.

Позивач Інститут фізіології рослин і генетики Національної академії наук України.

Відповідач Приватне акціонерне товариство "Екопрод".

Представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Інститут фізіології рослин і генетики Національної академії наук України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Екопрод" (далі - відповідач) про стягнення 168474,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов ліцензійного договору №78л/16 на використання сорту (ів) та гібридів від 19.05.2016 в частині здійснення оплати роялті, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість у розмірі 168474,88 грн.

17.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено позовну давність за заявленою вимогою.

Ухвалою суду від 30.06.2020 вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

Учасники розгляду справи були повідомлені належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив розглянути справу за відсутності його представника.

Суд, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

19.05.2016 між Інститутом фізіології рослин і генетики Національної академії наук України (далі - ліцензіар) та Приватним акціонерним товариством "Екопрод" (далі ліцензіат) укладено ліцензійний договір №78 л/16 на використання сорту(ів) та гібридів (далі - договір), відповідно до п.п.2.1, 2.2 якого, ліцензіар передає на час дії даного договору невиключну ліцензію на право виробництва і продажу насіння сортів рослин, зазначених в додатку №1. Ліцензіар на умовах, передбачених пунктом 2.5 цього договору, надає ліцензіату на термін його чинності невиключну ліцензію на використання вказаних сортів рослин та технології його виробництва і переробки зерна в зоні не виключного права на всій території України (а.с.24-26).

Відповідно до п.5.1 договору, як відшкодування за надання прав на використання інтелектуальної власності на сорти рослин, передбачених цим договором та за передачу агротехнологічної продукції ліцензіат сплачує ліцензіару винагороду у формі поточних відрахувань (роялті) в грошовому еквіваленті протягом чинності цього договору:

а) поточні відрахування (роялті) сплачуються ліцензіару від кількості вирощеного ліцензіатом насіння або товарного зерна (у разі вибракування площ з насіннєвих посівів та переведення збіжжя в товарне зерно), а саме 10% від кількості вирощеного насіння (Супереліти), 7% насіння (Еліти), 5% сертифікованого насіння (1 генерація) та 3% від кількості вирощеного товарного зерна, ці кошти ліцензіат зобов`язується виплачувати ліцензіару до 15.10.2016 по озимих зернових культурах та до 20.04.2017 по ярих культурах згідно чинності даного ліцензійного договору.

Згідно з п.6.1 договору, ліцензіат до 15.10.2016 по озимих зернових культурах та до 20.04.2017 по ярих культурах надає ліцензіару зведені бухгалтерські дані про вироблену, продану, або передану за ліцензією (за згодою ліцензіара) продукцію третім особам.

Договір складено на 2016 рік. Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і автоматично продовжується до повного його виконання, якщо ні одна із сторін не заявить про припинення його дії (п.10.1 договору).

Згідно з додатком №1 до договору від 19.05.2016 заплановано обсяги виробництва насіння в Приватному акціонерному товаристві "Екопрод": культура пшениця Озима, сорт "Орійка", "Лазурна", "Нива Київщини" (а.с.27).

Відповідачем на адресу позивача був направлений звіт про рух та використання насіння згідно з ліцензійним договором від 19.05.2016, відповідно до якого відповідач виробив: озимої пшениці "Орійка" 250 т. (1 репродукція); 1056 т. озимої пшениці "Лазурна" (товарне); 160 т. озимої пшениці "Нива Київщини" (товарне) (а.с.29).

Позивачем відповідачу був виставлений рахунок-фактура №55 від 03.05.2018, щодо сплати роялті за використання сортів пшениці озимої селекції Інституту згідно з ліцензійним договором №73л/16 від 19.05.2016 на суму 168474,88 грн (а.с.30).

Відповідач сплату роялті за використання сортів пшениці не здійснив.

10.09.2018 позивачем на адресу відповідача направлений лист №106/408 у якому вказано, що останнім не виконано умови договору від 19.05.2016 та наявна заборгованість у розмірі 168474,88 грн (а.с.33).

Відповідач відповідь на вказаний лист №106/408 від 10.09.2018 не надав.

12.03.2019 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №106/98 про сплату заборгованості по виплаті роялті згідно з ліцензійним договором №73л/16 від 19.05.2016 у сумі 168474,88 грн (а.с.35).

Відповідач відповідь на претензію №106/98 від 12.03.2019 не надав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з ч.1 ст.1110 ЦК України, ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об`єкт права інтелектуальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, поточні відрахування (роялті) сплачуються ліцензіару від кількості вирощеного ліцензіатом насіння або товарного зерна, зокрема, по озимих зернових культурах до 15.10.2016 (п.5.1 договору).

В порушення вказаних вище умов договору та закону, відповідач належним чином свої зобов`язання щодо сплати роялті за використання сортів озимої пшениці не виконав.

На час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 168474,88 грн до суду не надано.

В той же час, відповідно дост.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

За приписами ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи, що договором передбачений строк оплати роялті до 15.10.2016, суд дійшов висновку, що право на стягнення заборгованості за невиконання належним чином ліцензійного договору ліцензіатом, починається у ліцензіара з 16.10.2016.

За змістом ч.1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Таким чином, позовна давність щодо захисту порушених прав позивача в цій справі спливає 16.10.2019.

Позивач, відповідно до поштового штемпелю на конверті, звернувся до суду з відповідною позовною заявою 22.06.2020 (а.с.38), тобто з пропуском позовної давності.

Документів на підтвердження переривання перебігу позовної давності позивачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, суд відмовляє в задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Судові витрати, за приписами ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.09.2020.

Суддя О.В. Говорун