СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Справа № 922/51/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

за участі секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участі представників

позивача - Ніквас В.В., довіреність, адвокат;

відповідача - Максимов М.І., ордер, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків (вх. № 1498 Х/1)

на рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2020, повне рішення складено 25.05.2020 (суддя Жельне С.Ч.),

у справі № 922/51/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення коштів 525736,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Щедро" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків у розмірі 525736,50 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі №922/51/20 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" збитки в розмірі 525736,50 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7886,06 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі №922/51/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків у розмірі 525736,50 грн. відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позивачем не доведено наявність спричинення йому збитків, оскільки ФОП ОСОБА_3 не приймав на себе зобов`язань щодо надання послуг з перевезення вантажу на підставі заявки №Щ0022732 від 12.04.2017, а наявний підпис на вказаній заявці є підробним. Крім того, відсутній підпис відповідача і у відповідних товарно-транспортних накладних. Також апелянт наголошує, що показання свідків не можуть бути достатньою підставою для встановлення фактів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Апелянтом подано клопотання про призначення у справі № 922/51/20 судової почеркознавчої експертизи підпису в заявці № РЩ0022732 від 03.08.2019 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №497 від 12.04.2017.

Також, апелянтом подане клопотання про витребування доказів (інформації), яким просить поновити строк для подання доказів; витребувати в УКР ГУНП в Запорізькій області інформацію щодо кримінального провадження №0002046 стосовно питань, зазначених в даному клопотанні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2020 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Склярук О.І., Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі № 922/51/20.

Ухвалено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 надати Східному апеляційному господарському суду докази надсилання копій поданих ним клопотань на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" та встановлено строк для подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Щедро" відзиву на апеляційну скаргу.

На виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 у даній справі, відповідачем подані докази надсилання на адресу ТОВ "Щедро" клопотання про призначення експертизи та клопотання про витребування доказів (інформації), а також, надійшли письмові пояснення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Східним апеляційним господарським судом отримано відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро", в якому позивач просить долучити до матеріалів справи копію протоколу допиту свідка - ОСОБА_1 від 22.04.2020, який був отриманий ТОВ "Щедро" вже після винесення рішення судом; залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У відзиві ТОВ "Щедро" викладені заперечення щодо клопотань ФОП ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи та про витребування доказів. Зазначено, що враховуючи відсутність у сторін оригіналу заявки № РЩ 0022732 від 03.08.2019, призначення та виконання почеркознавчої експертизи є неможливим. Також, ТОВ "Щедро" вважає, що клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки наявність лише кримінального провадження, без обвинувального вироку суду, не може бути належним доказом вини інших осіб; наявність вини третіх осіб не спростовує факт спільного завдання шкоди позивачу діями ФОП ОСОБА_3

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі № 922/51/20 на 30 липня 2020 о 10:30 год.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які стосуються узгодження та виконання заявки № РЩ 0022732 від 03.08.2019 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору № 497 від 12.04.2017.

Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю "Щедро" до дня судового засідання надати до Східного апеляційного господарського суду наявну у нього інформацію щодо кримінального провадження № 0002046; Товариству з обмеженою відповідальністю "Щедро" та Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 надати до Східного апеляційного господарського суду оригінал заявки № РЩ 0022732 від 03.08.2019 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору № 497 від 12.04.2017.

30.07.2020 Східним апеляційним господарським судом отримані письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро", якими повідомлено про відсутність у позивача оригіналу заявки № РЩ 0022732 від 03.08.2019, оскільки обмін цією заявкою між сторонами відбувся лише шляхом обміну електронними листами із сканованою копією заявки, обмін оригіналами за спірною заявкою не відбувся, так як, після зникнення вантажу, відповідач відмовився визнавати свою причетність до здійснення перевезення.

Щодо кримінального провадження №0002046 зазначено, що ТОВ "Щедро" звернулось до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління НП в Запорізькій області із заявою про скоєння злочину, а саме заволодінням майном ТОВ "Щедро" шляхом обману, за якою відкрите відповідне кримінальне провадження. На даний час матеріали передані до Головного управління НП в Запорізькій області та триває досудове розслідування, двом фізичним особам повідомлено про підозру та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, також, у межах цього провадження був допитаний ОСОБА_1 .

У судове засідання 30.07.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити клопотання про призначення експертизи та витребування доказів (інформації). Повідомив про відсутність у ФОП ОСОБА_3 оригіналу заявки № РЩ 0022732 від 03.08.2019.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні зазначених клопотань.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 клопотання ФОП ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі №922/51/20 залишено без задоволення. Клопотання ФОП ОСОБА_3 про витребування інформації щодо кримінального провадження №0002046 задоволено та витребувано в Управлінні карного розшуку Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та в Головного управління Національної поліції в Запорізькій області інформацію по кримінальному провадженню №0002046. Розгляд апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 відкладено на 20.08.2020 об 11:00.

18.08.2020 у зв`язку з відпусткою судді-доповідача у справі Дучал Н.М. проведено повторний автоматичний розподіл по справі № 922/51/20 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

У судовому засіданні 20.08.2020 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні, а представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Враховуючи неможливість закінчення розгляду апеляційної скарги, у даному судовому засіданні було оголошено перерву до 09.09.2020 до 12-00 год.

09.09.2020 апелянт подав через канцелярію суду додаткові письмові пояснення. Зокрема зауважує, що позивачем не доведено спричинення збитків відповідачем, при цьому позивач не позбавлений права пред`явити цивільний позов у кримінальному провадженні та стягнути збитки з осіб, які такі збитки реально завдали.

У судове засідання 09.09.2020 прибули уповноважені представники позивача та відповідача та підтримали свої позиції, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

12.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЩЕДРО" (позивач, замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (відповідач, виконавець) укладено Договір №497 транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно якого виконавець зобов`язався перевозити належним йому автомобільним транспортом вантажі Замовника та/або надавати Замовнику від власного імені, за плату, в інтересах та з рахунок Замовника послуги виконання або організації виконання перевезення вантажів Замовника рахунок Замовника послуги виконання або організації виконання перевезенням вантажів Замовника автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні, а замовник зобов`язався оплачувати виконані перевезення та/або, відповідно, надані послуги в порядку та на умовах цього Договору. (п.1.1 Договору).

Пунктом 1.3 договору встановлено, що конкретні умови кожного окремо взятого перевезення вантажу Замовника можуть бути узгоджені Сторонами по формі додатку до цього Договору замовленнями.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору №497 обов`язок виконавця забезпечити перевезення вантажу транспортними засобами.

Згідно п.2.2.7 Договору виконавець зобов`язаний вчасно доставляти вантаж у встановлений пункт доставки (розвантаження) і здавати його уповноваженій особі вантажоодержувача без будь-яких пошкоджень чи псування та у визначеній у супровідними документами кількості.

У п.2.2.9 Договору сторони погодили, що виконавець забезпечує схоронність вантажу з моменту його прийняття водієм до перевезення і до моменту здачі в пункті розвантаження уповноваженій особі вантажоодержувача.

У позовній заяві позивач зазначає, що у відповідності до п.1.3 договору сторонами була оформлена Заявка №РЩ0022732 на перевезення вантажу автомобільним транспортом, яка містить підписи та печатки сторін (а.с.26). В заявці Сторони погодили маршрут перевезення Запоріжжя - Івано-Франківськ - Долина. Дата завантаження є 03.08.2019, а дата прибуття вантажу у кінцевий пункт призначення 05.08.2019. Також у заявці сторонами погоджено марку та державні номери автомобіля (Рено, НОМЕР_3) та причепа ( НОМЕР_1 ), ПІБ водія ( ОСОБА_2 ) та його контактний номер. Крім цього, у заявці зазначено, що факсимільна копія заявки має юридичну силу.

Позивач вказує на те, що 03.08.2019 року відповідачем, згідно умов Договору та Заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом № РЩ0022732 було одержано вантаж для здійснення послуг перевезення за адресою: Запоріжжя - Івано-Франківськ - Долина, було завантажено автомобіль Рено НОМЕР_3 с причепом, під керуванням водія ОСОБА_2 , який згідно Заявки є повноважним представником Відповідача з питань прийняття вантажу до перевезення, здійснення перевезення та передачі вантажу Замовнику.

За твердженнями позивача, з метою здійснення перевезення товару на загальну суму 526 736,50 грн були складені 4 товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу, а саме: № РЩ0109886/7721 від 03.08.2019 на перевезення олії пальмової в контейнерах на загальну суму 274 000,00грн в т.ч. ПДВ; №РЩ0109886/РЩ000406777 від 03.08.2019 на перевезення маргаринів та жирів рослинних на суму 189 416,50 грн в т.ч. ПДВ; №РЩ0109886/7719 від 03.08.2019 на перевезення маргаринів на загальну суму 49920 грн; №РЩ0109886/7720 від 03.08.2019 на перевезення маргаринів на загальну суму 12400,00 грн. Вантаж був одержаний та завантажений відповідачем до перевезення, що підтверджується підписом водія на вищевказаних товарно-транспортних накладних.

Як зазначає позивач у позовній заяві, автомобіль Рено НОМЕР_3 з причепом на адресу розвантаження, згідно товарно-транспортних накладних не прибув, зв`язок з водієм був відсутній, а зі слів відповідача з`ясувалося, що водій з автомобілем та вантажем зник. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення на його користь завданих збитків в розмірі 525736,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказує на те, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками полягає в тому, що належний позивачу на праві власності вантаж не був доставлений перевізником у визначене договором місце та не був вручений зазначеній позивачем особі у відповідній кількості, у зв`язку з втратою перевізником зазначеного вантажу під час його транспортування. Втрати вантажу стали наслідком невжиття перевізником всіх залежних від нього дій по забезпеченню схоронності та цілісності вантажу, забезпеченню його знаходження у своєму тимчасовому (з моменту його отримання і до моменту вручення) фактичному володінні під час перевезення, які були б необхідними, виправданими та достатніми для належного виконання договірних зобов`язань по перевезенню вантажу суб`єктом господарювання, яким є відповідач (перевізник). Невжиття перевізником всіх необхідних заходів безпеки зумовило втрату вантажу. 29.10.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією вх.№1820 в якій вимагав відшкодувати завдані збитки. На вказану претензію 11.11.2019 від відповідача надійшла відповідь в якій останнім повідомлено про відсутність договірних відносин між сторонами. Твердження відповідача, стосовно відсутності підстав для відшкодування збитків, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно п.п. 11.1, 11.5, 11.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до Правил. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. 1й залишається у вантажовідправника, 2й передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, 3й та 4й екземпляри засвідчені підписом вантажоодержувача передається перевізнику. Статтею 1 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. У відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну № 88 від 24.05.1995 первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити.

З цих підстав, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем до позовної заяви товарно-транспортні накладні відповідають вимогам нормативних актів, накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції, їх дійсність не спростовувалась відповідачем, а тому є всі підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків. При цьому, відповідач у встановленому процесуальним законом порядку не довів відсутності вини (умислу чи необережності) у заподіянні збитків позивачеві, які виникли в результаті втрати отриманого вантажу до перевезення, що, на думку суду першої інстанції є підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Приписи ст. 49 Господарського кодексу України встановлюють загальний для всіх підприємців обов`язок - не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання, а в разі їх порушення - нести майнову та іншу встановлену законодавством відповідальність за завдані шкоду і збитки.

Таким чином, для застосування обраного позивачем заходу відповідальності - стягнення збитків - позивач має довести, а суд - встановити, наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу правопорушення: 1. протиправної поведінки, 2. збитків, 3. причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками і 3. вини.

При цьому, обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди.

Відсутність або ж недоведеність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення міститься у ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правовідносини сторін, що виникають з перевезення вантажу, регулюються главою 64 Цивільного кодексу України та главою 32 Господарського кодексу України.

Також, до правовідносин з перевезень вантажу підлягають застосуванню положення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 (далі-Правила).

Відповідно до положень ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з приписами ст.ст. 306, 307 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п. 3.9. Правил перевізники можуть перевозити вантажі за разовим договором.

Згідно з пунктами 10.1, 13.1 Правил, перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених договорів із замовниками згідно з заявками або за разовими договорами та здають вантаж у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Товарно-транспортна накладна, відповідно до п. 1 Правил, це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1. Правил встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Згідно з п. 11.5. Правил водій (експедитор) підписує всі екземпляри товарно-транспортної накладної після прийняття вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що за укладеним між сторонами договором №497 транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2017 на підставі Заявки №Щ 0022732 на автомобіль відповідача 03.08.2019 було завантажено продукцію для перевезення маршрутом м.Запоріжжя-Івано-Франківськ-Долина на загальну суму 525736,50 грн. Проте, в обумовлені сторонами строки автомобіль до узгодженого місця розвантаження не прибув, місцезнаходження автомобіля з продукцією встановлено так і не було, у зв`язку із чим позивачу було завдано збитків на суму 525736,50 грн.

Колегією суддів встановлено, що договір № 497 транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2017 було дійсно укладено між ТОВ "Щедро" та ФОП ОСОБА_3

При цьому пунктом 1.3 договору сторони передбачили, що конкретні умови кожного окремо взятого перевезення вантажу Замовника можуть бути узгоджені Сторонами по формі додатку до цього Договору замовленнями.

У матеріалах справи наявна надана до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Щедро" копія заявки № РЩ 0022732, що містить підпис перевізника ОСОБА_3

Однак, відповідач ФОП ОСОБА_3 стверджує, що з урахуванням укладеного між сторонами договору №497 транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2017 заявка №РЩ 0022732, на яку позивач посилається в позовній заяві, відповідачем ніколи не підписувалась, а підпис ОСОБА_3 у вказаній заявці, за твердженням відповідача, є підробленим. Жодних домовленостей за вказаною заявкою №РЩ 0022732 між сторонами не існувало. Також вважає, що долучені до позовної заяви документи електронної переписки є неналежними доказами з огляду на те, що така переписка велася з невідомою особою та зазначені електронні документи не скріплені електронно-цифровим підписом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩЕДРО" оригінал заявки №РЩ0022732 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №497 від 12.04.2017.

Своє клопотання відповідач обгрунтовував тим, що звертався до позивача з заявою, в якій просив надати можливість ознайомитися з оригіналом заявки №РЩ0022732 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №497 від 12.04.2017, проте позивач оригіналу заявки йому не надав.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2020 клопотання ФОП ОСОБА_3 про витребування доказів - задоволено та витребувано у ТОВ "ЩЕДРО" (49033, м.Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, буд.122, літ.Д-2, ) оригінал заявки №РЩ0022732 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №497 від 12.04.2017.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2020 позивачем, через канцелярію суду надано заяву (вх.№5081 від 26.02.2020), в якій останнім в порядку положень ст.81 ГПК України повідомлено суд про відсутність оригіналу вищевказаної заявки №РЩ0022732 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №497 від 12.04.2017.

Позивач у заяві зазначає, що погодження заявки здійснювалось за усталеним порядком за яким сторонами було здійснено обмін відсканованими екземплярами заявки. Оригінали заявок надходили на адресу ТОВ "Щедро" разом з оригіналами актів приймання-передачі наданих послуг та рахунками на оплату. Після втрати вантажу відповідачем акти наданих послуг та оригінал заявки на адресу позивача так і не надходили.

Відповідачем також заявлялось клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи заявки № РЩ0022732 від 03.08.2019 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №497 від 12.04.2017 для встановлення того, чи дійсно підпис було зроблено на зазначеному документі, ОСОБА_3 .

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотанні відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку із неможливістю її проведення за відсутністю оригіналу документу у сторін, який мав би бути досліджений під час судової почеркознавчої експертизи, а також відсутністю заперечень представника позивача, стосовно того факту, що заявка на перевезення №РЩ0022732 від 12.04.2017 могла бути підписана крім ОСОБА_3 іншою особою.

Відповідно до ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

При цьому, у разі, якщо сторони передбачили можливість використання факсимільного чи іншого виду зв`язку, то документи, що передавалися таким зв`язком можуть бути прийняті судом до уваги виключно в порядку та на умовах, що передбачені законом або договором (п. 7 ст. 91 ГПК України).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно 4.1,3-6,8,10,12,13 ст. 11 Закону України «Про комерційну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Касаційний господарський суд ВС у справі № 910/17505/17 (Постанова від 10 червня 2019 року) зазначив, що у разі відсутності оригіналу договору або заявки на конкретне перевезення у особи, яка пред`явила претензію до перевізника або експедитора щодо відшкодування шкоди, завданої втратою вантажу, факт наявності між сторонами договірних відносин не є доведеним (за умови активного заперечення існування таких відносин з боку відповідача). У цій справі у позивача було витребувано оригінал відповідної заявки на перевезення вантажу та призначено експертизу підпису у такій заявці.

Колегія суддів зауважує, що у договорі № 497 транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2017 чітко визначено порядок та необхідність обміну оригіналами заявки.

Електронні переписки, що долучені до позову, не скріплені електронно-цифровим підписом. Як наслідок, така переписка з урахуванням Постанови КГС ВС від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19 не є допустимим доказом у справі.

Щодо заяв свідків, на які посилається позивача, слід зауважити, що свідки є працівниками позивача, особисто з відповідачем під час організації перевезення не спілкувалися та оригінали документів не бачили.

Пунктом 7.10. договору № 497 транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2017 сторони передбачили, що всі документи стосовно даного договору, так само як і сам Договір і додатки до нього, які підписано Сторонами і передано за допомогою факсимільної, електронної чи іншого зв`язку, що дозволяє вірогідно встановити, що документ надходить від Сторони за Договором, вважати такими, що мають юридичну силу до надання оригіналів. Сторони мають на протязі 10 (десяти) робочих днів підписати оригінали цих документів.

Таким чином, надана позивачем в обгрунтування позовних вимог копія заявки №Щ 0022732 на перевезення не є належним доказом наявності між сторонами договірних відносин щодо завантаження та перевезення продукції на загальну суму 525736,50 грн маршрутом м.Запоріжжя-Івано-Франківськ-Долина.

При цьому, слід зауважити, що наявні у справі товарно-транспортні накладні не підтверджують виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем стосовно вказаного перевезення.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до заявки, що була надана позивачем вантажоодержувачами є ТОВ "Здобний Дім" (Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вулиця Коновальця, 425а) та фізична особа ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ).

Проте, відповідно до ТТН № РЩ0109886/РЩ000406777 від 03.08.2019 вантажоотримувачем є Івано-Франківська філія ТОВ "Щедро", загальна сума вантажу 189 416,50 грн; відповідно до ТТН № РЩ0109886/7719 від 03.08.2019 вантажоотримувачем є ТОВ "Миколаївмолпром", загальна сума вантажу 49920 грн; відповідно до ТТН № РЩ0109886/7720 від 03.08.2019 вантажоотримувачем є ТОВ "Здобний дім" (адреса: м. Івано-Франківськ, с. Крихівці, вул. Галицького, 11), загальна сума вантажу 12400 грн; відповідно до ТТН № РЩ0109886/7721 від 03.08.2019 вантажоотримувачем є ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), загальна сума вантажу 274000 грн.

Таким чином, за ТТН № РЩ0109886/РЩ000406777 від 03.08.2019 та № РЩ0109886/7719 від 03.08.2019 вказані інші вантажоодержувачі, ніж у заявці, а за ТТН № РЩ0109886/7721 від 03.08.2019 адреса доставки не співпадає з адресою, що вказана у заявці (АДРЕСА_1, а у заявці просто АДРЕСА_3).

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач, в порушення вищенаведених норм матеріального права не надав ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції доказів наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини, а відсутність одного із них є підставою для відмови для застосування такої міри відповідальності та и збитків заявлених до стягнення і наявності чи відсутності права вимоги на такі збитки у позивача.

Колегія суддів зазначає, що позивачем по даній справі всупереч приписів ст.ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2019 у справі №922/587/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18, висновки яких, відповідно до вимог ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховані судом апеляційної інстанції при прийнятті судового рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Згідно зі ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, відповідно до ст. 129 ГПК України відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача підлягає судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 11829,09 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.2 ч. 1 ст. 277, ст.282, ст.284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі № 922/51/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2020 у справі № 922/51/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩЕДРО" (49033, м.Дніпро, Пр-т Богдана Хмельницького, буд. 122, літ. Д-2; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 11829 грн. 09 коп. - відшкодування витрат зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.09.2020

Головуючий суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян