ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2629/20

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали заяви (вх. № 185/20 від 10.09.2020) про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову

за позовом ОСОБА_1

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

2) ОСОБА_2

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

3) ОСОБА_3

АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси"

07501, Київська обл., смт Баришівка, вул. Софіївська, буд. 34, буд. 1,

2) ОСОБА_4

АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4

3) ОСОБА_5

АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5

про визнання права на частку в статутному капіталі, визнання недійсним рішень учасника товариства, визнання недійсною нової редакції статуту, визначення розміру часток в статутному капіталі, скасування записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла заява (вх. № 185/20 від 10.09.2020) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права та заборони вчинення дій.

Забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявників, за захистом яких вони планують звернутись до суду.

За результатами розгляду заяви суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З урахуванням позиції, що викладена у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процессу.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Оцінка матеріалів заяви та висновки суду.

Заявниками не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а також жодних аргументів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, щоб суд зміг оцінити їх обгрунтованість.

Загальне посилання заявників на те, що ОСОБА_5 , незаконним чином відчужено 100% корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси» на користь ОСОБА_4 , якою, у подальшому, збільшено розмір статутного капіталу, є лише припущеннями заявників, що не підтверджене, як вказано судом вище, жодними доказом чи аргументом та не створює підстав для задоволення відповідної заяви про накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_4 . Такі аргументи є підставою для розгляду відповідного позову у суді, однак, жодним чином не стосуються можливості виконання рішення суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зазначено заявниками, ОСОБА_4 збільшено розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси» з 33200,00 грн. на 175000,00 грн.

На підтвердження підстав звернення до суду, заявниками долучено акти приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси» згідно з якими розмір статутного капіталу товариства складає 33200,00 грн., а заявники мають частку: ОСОБА_1 - 12,5 %, що складає 4150,00 грн., ОСОБА_6 - 12,5%, що складає 4150,00 грн., ОСОБА_3 - 8300,00 грн., що складає 8300,00 грн.

Отже, необгрунтованою є вимога накладення арешту на 100% корпоративних прав ОСОБА_4 , що складають на дату розгляду заяви - 175000,00 грн., з огляду на те, що на підтвердження своїх доводів заявниками долучено документи, згідно з якими вони мають 50% корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси», що складають 16600,00 грн.

Відтак, зокрема, неприпустимим є використання заходів забезпечення позову - арешта усього або значної частини майна боржника як способу тиску на сторону у справі, примусу до завершення спору на користь позивачів, що також негативно вплине на дотримання принципу змагальності сторін господарського процесу.

Наявність спору щодо предмету позову - необхідна умова для розгляду правовідносин у господарському суді, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, відтак, як загальна, кваліфікуюча, ознака господарсько-процесуальних правовідносин не може бути сама по собі підставою для забезпечення позову, оскільки застосування даних заходів має виключний характер і потребує доведення на загальних умовах наявності відповідних підстав.

При цьому, спір про право відбувається з дотриманням принципу змагальності сторін господарського процесу, відповідно до частини 3 статті 2, статті 13 Господарського процесуального кодексу України, встановлення наявності права на предмет спору відбувається при розгляді справи по суті та зазначається у резолютивній частині рішення суду.

Судом також враховано, що від самих реєстраційних дій, що є предметом забезпечення позову, не залежить можливість виконання, у подальшому, рішення суду в даній справі, у разі задоволення позовних вимог, державна реєстрація не являє собою юридичного факту, а є лише засобом засвідчення державою юридичних фактів, що вже відбулись, шляхом їх офіційного визнання.

Обгрунтування заяви необхідністю проведення додаткових реєстраційних дій у разі задоволення позову у справі не свідчить про наявність у подальшому перешкод для виконання рішення суду у даній справі чи значного ускладнення відновлення попереднього становища, що є метою вжиття заходів до забезпечення позову, крім того, вжиття таких заходів, за висновками суду, не відповідатиме за наслідками та впливом на сторін, критерію забезпечення збалансованості інтересів сторін, що має бути дотриманий при вирішенні питання про вжиття заходів до забезпечення позову, на що, у тому числі, звертається увага у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Заявниками вказано, що відсутні підстави для пропозицій щодо зустрічного забезпечення, з огляду на беззаперечну неможливість завдання відповідачам збитків такими заходами забезпечення позову, натомість, суд не може погодитись з такими висновками заявників, з огляду на визначені ними заходи забезпечення позову: арешт 100 % часток у статутному капіталі товариства та заборони проведення усіх без виключення реєстраційних дій щодо товариства, а, відтак, можливі значні негативні наслідки для відповідачів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову і з цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За результатами дослідження та оцінки матеріалів справи щодо забезпечення позову в їх сукупності, з огляду на вказані вище доводи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки заявниками не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права та заборони вчинення реєстраційних дій, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявників, за захистом яких вони планують звернутись до суду.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви (вх. № 185/20 від 10.09.2020) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 11.09.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів після підписання.

Суддя С.О. Саванчук