ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Справа № 910/19138/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Горбунової М.Є.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Король П.В.

від відповідача: Лопатнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 (повне рішення складено 17.06.2020) (суддя Плотницька Н.Б.)

у справі № 910/19138/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор"

до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" (далі - ТОВ "ФК "Груп Фактор", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого відповідачем щодо розірвання договору банківського обслуговування, відповідно до якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача про розірвання укладених з позивачем договорів та закриття поточних рахунків у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта є незаконним та прийнятим без додержання законодавства, що унормовує прийняття подібних правочинів.

3. Так, позивач зазначає, що норми ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ч. 7 ст. 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" вказують, що прийняттю рішення про припинення ділових відносин з клієнтом передує витребування банком інформації у відповідних органів державної влади чи інших юридичних осіб, а також безпосередньо у самого клієнта, що підтверджує чи спростовує наявність обставин, які можуть слугувати підставою для вжиття заходів, передбачених законодавством. Однак позивач не отримував жодних запитів від відповідача щодо надання певної інформації, яка могла б стати наслідком вчинення останнім дії з розірвання ділових відносин.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 у справі № 910/19138/19 (суддя Плотницька Н.Б.) у задоволенні позову ТОВ "ФК "Груп Фактор" відмовлено повністю.

5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ "ПриватБанк" припинило договірні відносини з позивачем шляхом одностороннього розірвання договору, здійснюючи свої функції суб`єкта первинного фінансового моніторингу, покладені на нього в силу приписів ст. 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", та вказані дії не суперечать вимогам чинного законодавства України.

6. Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що чинне законодавство України надає банку як суб`єкту первинного фінансового моніторингу право у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку.

7. При цьому, судом першої інстанції відхилено доводи позивача про те, що АТ КБ "ПриватБанк" не зверталося до позивача із запитами щодо надання певної інформації, оскільки ч. 1 ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" передбачає самостійну підставу відмови банку від підтримання ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції - це встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. І в даному випадку банк не має звертатися до клієнта з вимогою надати додаткові документи чи відомості. Натомість, за висновком місцевого господарського суду, сам позивач не був позбавлений права і можливості звернутись до банку і надати усі документи і відомості, які вважав би за потрібне надати.

8. Суд першої інстанції також зазначив, що приписи ст.ст. 10, 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" прямо наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, у тому числі шляхом розірвання договорів, і норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин. Крім того, право банку на відмову від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику передбачене пунктом 3.1.1.6.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку www.pb.ua, з якими погодився позивач в анкеті-заяві.

9. На підставі вищевикладеного, місцевим господарським судом відхилено доводи позивача про те, що банк не надав доказів на підтвердження обставин, покладених в основу встановлення неприйнятно високого рівня ризику за результатами аналізу клієнтських операцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

10. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 у справі № 910/19138/19, ТОВ "ФК "Груп Фактор" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

11. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі обставини, що мали значення при винесенні об`єктивного судового рішення, не надано належної оцінки міркуванням та доводам позивача, залишено поза увагою норми процесуального права щодо доказів та обов`язковості доказування як одного із основоположних принципів господарського судочинства.

12. Скаржник вказує, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховано позицію позивача про те, що надане відповідачу право як суб`єкта первинного фінансового моніторингу на відмову від договірних взаємовідносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є обмеженим; судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику, і таке твердження неодноразово знаходило своє відображення у постановах Верховного Суду.

13. Скаржник також зазначає, що позиція суду першої інстанції про те, що Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті www.pb.ua, є достатніми доказами на підтвердження обставин, покладених в основу встановлення неприйнятно високого рівня ризику за результатами аналізу клієнтських операцій, суперечить положенням Глави 5 ГПК України ("Докази і доказування").

14. Також, як вказує скаржник, судом першої інстанції не звернуто увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідач не зазначив жодної конкретної інформації щодо можливої фінансової операції чи платежу позивача, яка за своїми ознаками могла б підпадати під певні критерії ризику та направлена на відмивання доходів або фінансування тероризму, а отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованості підстав вважати незаконними джерела походження коштів позивача, інших його активів або прав на такі активи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

15. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2020 справу № 910/19138/19 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.,

16. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ФК "Груп Фактор" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 у справі № 910/19138/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.09.2020 об 11 год. 00 хв.; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 01.09.2020.

Позиції учасників справи.

17. АТ КБ "ПриватБанк" у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги ТОВ "ФК "Груп Фактор" заперечує і просить суд її відхилити та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 у справі № 910/19138/19.

18. Скаржником, у свою чергу, подано письмові пояснення на відзив АТ КБ "ПриватБанк" на апеляційну скаргу.

Явка представників учасників справи.

19. У судове засідання, призначене на 08.09.2020, з`явились представники позивача (скаржника) та відповідача.

20. Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

21. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

22. У 2018 році позивач звернувся до відповідача із анкетою-заявою клієнта юридичної особи-резидента про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПриватБанк" для ведення господарської діяльності.

23. У грудні 2019 року позивач отримав від АТ КБ "ПриватБанк" повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків від 09.12.2019 № 20.1.0.0.0/7-20191209/369.

24. Із вказаного повідомлення вбачається, що відповідачем прийнято рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з позивачем договори та закритті поточні рахунки на підставі статті 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частини першої статті 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.

25. Спір між сторонами у справі виник у зв`язку з незаконним, на думку позивача, розірванням відповідачем договору банківського обслуговування, відповідно до якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 , через встановлення неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

26. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

27. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

28. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

29. Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

30. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

31. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

32. З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського обслуговування шляхом приєднання на підставі поданої позивачем анкети-заяви клієнта юридичної особи-резидента про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, що при розгляді даної справи сторонами не заперечувалось.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

34. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

35. Частинами першою та третьою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

36. Відповідно до норм ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", яка була чинною станом на 09.12.2019 - дату повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договорів і закриття рахунків № 20.1.0.0.0/7-20191209/369, банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

37. Частиною п`ятою вказаної статті банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

38. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 14.10.2014 № 1702-VII "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", який був чинний станом на 09.12.2019 - дату повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договорів і закриття рахунків № 20.1.0.0.0/7-20191209/369 (далі - Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"), суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів та/або для виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

39. Згідно з пунктами 3.1.1.6.2.1, 3.1.1.6.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг (актуальних станом на 09.12.2019 - дату повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договорів і закриття рахунків № 20.1.0.0.0/7-20191209/369), які розміщені на сайті банку www.pb.ua, Банк може відмовити Клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених чинним законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України і Договором банківського обслуговування. Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання Клієнтом необхідних для вивчення документів чи відомостей або встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

40. У п.п. 8, 12, 27 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що:

- високий ризик - це результат оцінки ризику суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що базується на результатах аналізу сукупності визначених критеріїв, який свідчить про високу ймовірність використання суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму;

- неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, який не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу;

- ділові відносини - відносини між клієнтом та суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що виникли на підставі договору (у тому числі публічного) про надання фінансових або інших послуг.

41. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.

42. Наказом Міністерства фінансів України від 08.07.2017 № 584 затверджено "Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Критерії), якими передбачено, що ці Критерії використовують у своїй діяльності, зокрема, банки.

43. У пункті 4 розділу І Критеріїв визначено, що критерій ризику - це ознака, характеристика, параметри або їх сукупність, за якими здійснюється оцінка ризику. Оцінка ризику - аналіз ідентифікаційних даних клієнта, інших наявних відомостей та інформації про клієнта та його діяльність, результатом якого є визначення рівня ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення.

44. Пунктом 2 розділу 2 Критеріїв передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.

45. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що дії відповідача з припинення договірних відносини з позивачем шляхом одностороннього розірвання договору не суперечать вимогами чинного законодавства України, оскільки приписи ст.ст. 10, 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" прямо наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, у тому числі шляхом розірвання договорів, і норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин.

46. Крім того, господарський суд першої інстанції врахував, що право банку на відмову від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику передбачено пунктом 3.1.1.6.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку www.pb.ua, з якими погодився позивач в анкеті-заяві.

47. З огляду на викладене, місцевий господарський суд відхилив доводи позивача про те, що відповідач не надав доказів на підтвердження обставин, покладених в основу встановлення неприйнятно високого рівня ризику за результатами аналізу клієнтських операцій.

48. Разом з тим, при вирішенні спору у даній справі господарським судом першої інстанції не враховано, що право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику (така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/21320/17, від 29.04.2020 у справі № 910/3245/19).

49. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яка на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

50. Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

51. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

52. Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

53. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

54. Згідно зі ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

55. За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

56. Як вбачається з матеріалів справи, у повідомленні відповідача про розірвання договорів і закриття рахунків від 09.12.2019 № 20.1.0.0.0/7-20191209/369 не вказано жодних підстав встановлення позивачеві неприйнятно високого ризику.

57. Разом з тим, рішення про розірвання договорів і закриття рахунків у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, прийняте відповідачем щодо позивача, є рішенням індивідуальної дії, тобто стосується конкретної особи (клієнта), а тому в ньому мають наведені конкретні підстави встановлення клієнту (позивачу) неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику.

58. Проте, відповідачем не надано суду відповідного рішення в обґрунтування позиції АК КБ"ПриватБанк".

59. Водночас, під час вирішення спору у суді першої інстанції відповідач не навів жодних підстав встановлення позивачеві неприйнятно високого ризику.

60. Натомість заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, ґрунтувались на твердженні про реалізацію ним свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а також Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (тобто ґрунтувались на загальних нормах відповідного Закону та Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", без зазначення конкретних порушень з боку позивача).

61. Лише під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що ним було виявлено, що характер операцій клієнта (позивача) вказує на можливість використання рахунків, відкритих в АТ КБ "ПриватБанк", задля здійснення діяльності, пов`язаної із легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом.

62. Проте, відповідачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час її перегляду в апеляційному порядку жодними належними та вірогідними доказами не доведено обґрунтованості підстав вважати незаконними джерела походження коштів позивача, інших його активів або прав на такі активи. Банком також не доведено й наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів.

63. При цьому, відповідач не надав суду першої інстанції жодних внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, які б підтверджували існування правових підстав для встановлення позивачеві неприйнятно високого ризику.

64. Зокрема, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав власну програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу, що містить критерії встановлення неприйнятно високого ризику, наявність якої передбачена Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 № 417 (яка була чинною станом на 09.12.2019 - дату повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договорів і закриття рахунків № 20.1.0.0.0/7-20191209/369), а також рішення Банку, в якому наведені конкретні підстави встановлення клієнту (позивачу) неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику.

65. З приводу доводів відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що Програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу АТ КБ "ПриватБанк" є документом з обмеженим доступом, у зв`язку з чим вона не долучається до цього відзиву як доказ, а буде частково (витяг з документа) надана виключно суду для огляду в судовому засіданні, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

66. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

67. Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні 08.09.2020, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідач не надавав суду зазначену Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу АТ КБ "ПриватБанк" навіть для огляду судом у судовому засіданні.

68. При цьому, відповідачем не надано доказів неможливості подання вказаної Програми до суду першої інстанції (принаймні для огляду) з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

69. Таким чином, доводи відповідача про те, що на стадії апеляційного провадження ним буде подано новий доказ, без зазначення причин неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (відповідача), не узгоджуються з приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України, у зв`язку з чим Програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу АТ КБ "ПриватБанк" не може бути прийнята судом апеляційної інстанції як доказ.

70. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції керується основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед яких рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.

71. Згідно з п. 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

72. Таким чином, позбавлення сторони можливості ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, нівелює принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін.

73. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку щодо безпідставності встановлення відповідачем позивачу неприйнятно високого ризику ділових відносин, та, відповідно, їх припинення шляхом розірвання договору банківського обслуговування.

74. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/21320/17, від 29.04.2020 у справі № 910/3245/19).

75. З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає позовні вимоги ТОВ "ФК "Груп Фактор" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

76. Отже, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ТОВ "ФК "Груп Фактор".

77. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

78. Однак оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає наведеним приписам ст. 236 ГПК України з підстав, зазначених вище, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

79. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг.

80. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

81. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

82. Зважаючи на викладене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 у справі № 910/19138/19 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати.

83. Згідно з положеннями ст. 282 ГПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції повинні бути зазначені: новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

84. З огляду на скасування рішення місцевого господарського суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, судові витрати ТОВ "ФК "Груп Фактор", понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, згідно зі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

85. Враховуючи задоволення апеляційної скарги ТОВ "ФК "Груп Фактор", витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно зі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 у справі № 910/19138/19 скасувати.

3. Ухвалити у справі № 910/19138/19 нове рішення.

4. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" задовольнити.

5. Визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" щодо розірвання договору банківського обслуговування, відповідно до якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

6. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 1-5, оф. 505, ідентифікаційний код 39866943) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

7. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 1-5, оф. 505, ідентифікаційний код 39866943) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп.

8. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

9. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

10. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.09.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська