УХВАЛА

15 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 907/154/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж"

на постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Желік М.Б.; судді: Орищин Г.В., Скрипчук О.С.)

від 25.03.2020

у справі № 907/154/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж"

до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди та стягнення суми заборгованості в розмірі 4 575 388,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2019 у справі №907/154/19 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" 4 575 388, 00 грн заборгованості, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.10.2019 у справі №907/154/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" 4 575 388, 00 грн заборгованості, в цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, в решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" звернулось до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 16.07.2020 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" повторно звернулось до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж", колегією встановлено, що вона не відповідає вимогам статей 288 та 290 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування вказаного висновку (п. 5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (п. 5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України).

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 ГПК. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним, тому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник, пославшись на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу звернення з касаційною скаргою, не навів, щодо якої саме конкретної, чітко визначеної норми матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина, тощо, якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Крім того, згідно з ч. 1, ч. 2 статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до статті 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Оскаржувану постанову Західним апеляційним господарським судом прийнято 25.03.2020, повний текст якої підписано 03.04.2020. Отже, у даному випадку двадцятиденний строк на оскарження постанови обчислюється з дня підписання її повного тексту, а саме з 03.04.2020. Тому останнім днем строку для подання касаційної скарги на зазначену постанову було 23.04.2020.

Вдруге з касаційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" звернулося 05.08.2020, що підтверджується поштовим конвертом, в якому її надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження (з урахуванням положень Закону України від 18.06.2020 № 731-ІХ, що набрав чинності 17.07.2020). Разом з тим у касаційній скарзі товариство просить поновити пропущений строк на подання касаційної скарги, оскільки вважає, що його пропущено з поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

У поданій касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" посилається на те, що за первісно поданою касаційною скаргою Верховний Суд відкрив касаційне провадження, однак ухвалою від 16.07.2020 суд закрив касаційне провадження у справі, оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладено у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (п.5 ч.1 ст.296 ГПК України). Вважає, що вказані обставини слугують підставами для висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд ухвалою від 16.07.2020 закрив касаційне провадження у зв`язку з тим, що висновок щодо застосування норми права, який викладено у постанові Верховного Суду та на який посилалось Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" у касаційній скарзі, стосувався правовідносин, які не є подібними, а скаржником інших підстав касаційного оскарження судових рішень наведено не було, хоча він не був позбавлений права при поданні касаційної скарги зазначити будь-які підстави, передбачені ч. 2 ст. 287 Господрського процесуального кодексу України.

Отже зазначені скаржником причини подання касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними для поновлення строку, оскільки залежали лише від суб`єктивної волі скаржника, а не від об`єктивно непереборних обставин. Тобто, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження незазначення інших підстав касаційного оскарження судового рішення при первісному поданні касаційної скарги.

Крім того, сама по собі незгода скаржника з ухвалою Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №907/154/19 про закриття касаційного провадження також не може вважатися поважною причиною для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження з інших підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому колегія суддів враховує, що право на суд не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Так, у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 40, 41, від 03.04.2008).

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що доводи, наведені в касаційні скарзі щодо поновлення строку на касаційне оскарження, є необґрунтованими.

Водночас при розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку суд приймає до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 12.03.2020 на усій території України установлено карантин. Згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX розділ X "Прикінцеві положення" ГПК України було доповнено частиною четвертою та, відповідно, продовжено процесуальні строки (в тому числі строк на касаційне оскарження) на строк дії такого карантину.

Однак відповідно до пункту 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Даний Закон набрав чинності 17.07.2020.

Проте колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що положення закону щодо продовження строку на касаційне оскарження на строк дії карантину не підлягають застосуванню у цьому випадку, враховуючи те, що скаржник вже звертався з касаційною скаргою, касаційне провадження за якою було закрито ухвалою Верховного Суду від 16.07.2020, а повторно товариство звернулося поза межами строку на касаційне оскарження.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, оскільки у касаційній скарзі не зазначено щодо якої саме конкретної, чітко визначеної норми матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина, тощо, якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду та касаційну скаргу подано після закінчення строку встановленого для її подання та підстави, наведені у заяві про поновлення строку, визнані неповажними, то така касаційна скарга вважається поданою без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, і підлягає залишенню без руху на підставі частин 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі №907/154/19 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

2. Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Уж" усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб:

- навести щодо якої саме конкретної, чітко визначеної норми матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частина, тощо, якої статті та якого нормативно-правового акту, і в першу чергу Кодексу чи Закону України), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду та надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Мамалуй