РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2020Справа № 910/2233/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "ВК Технополь";

до Дочірнього підприємства "Абпланалп Україна";

про стягнення 850 000,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Кіріченко Т. А., адвокат, ордер серії КР № 137900 від 16.03.2020;

Від відповідача: Свірська О. О., адвокат, довіреність № б/н від 20.07.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне підприємство "ВК Технополь" з позовом до Дочірнього підприємства "Абпланалп Україна", в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 850 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається про відмову від намірів укладання договору з відповідачем через невідповідність товару меті, з якою покупець бажав його придбати, та посилаючись на ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача 850 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 року відкрито провадження у справі № 910/2233/20 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 15.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 відкладено підготовче засідання до 30.04.2020.

Підготовче засідання, призначене на 30.04.2020, не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 призначено підготовче засідання на 09.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 відкладено підготовче засідання до 30.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/2233/20 до судового розгляду по суті, призначити судове засіданні до судового розгляду справи № 910/2233/20 по суті.

У судовому засіданні 20.08.2020 представником відповідача подана заява про поновлення процесуальних строків для подання відзиву, в якій він просить поновити пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 заяву Дочірнього підприємства "Абпланалп Україна" про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву задоволено, залучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву поданий Дочірнім підприємством "Абпланалп Україна".

Представник позивача в судовому засіданні 27.08.2020 р. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.08.2020 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, у березні 2020 року між представниками останнього та дочірнього підприємства «АБПЛАНАЛП УКРАЇНА» тривали переговори щодо поставки обладнання на замовлення позивача.

На електрону адресу позивача від відповідача надійшов проект договору поставки устаткування від 26 березня 2019 року, а також рахунок № 768 від 27 березня 2019 року на суму 318 445,28 грн. з ПДВ., копія якого міститься у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжними дорученнями від 16 квітня 2019 року № 4408 на суму 100 000,00 грн., від 07 травня 2019 року № 50 на суму 50 000,00 грн., від 10 травня 2019 року № 83 на суму 50 000,00 грн., від 13 травня 2019 року № 95 на суму 50 000,00 грн., від 20 травня 2019 року № 232 на суму 600 000,00 грн. позивачем на користь відповідача були перераховані кошти в загальній сумі 850 000. 00 грн. з призначенням платежу: за верстат згідно рахунку № 768 від 27.03.2019 р.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 402 від 24.06.2019 року перевізник ОСОБА_1 доставив на адресу: АДРЕСА_1 напівавтоматичний кромкофрезерний верстат Gerima ММВ 400, що не заперечується позивачем.

Позивач вказує, що представниками Приватного акціонерного товариства "ВК Технополь" та Дочірнього підприємства "Абпланалп Україна" проводилося пробне налагоджування устаткування на території позивача. Позивачем долучено до матеріалів справи наступні акти: від 27.06.2019 року № 1, згідно з висновком якого введення в експлуатацію напівавтоматичного кромкофрезерного верстату Gerima ММВ 400 не відбулося, оскільки робоча станина верстата не пристосована до роботи дисковою фрезою під деталь «ніж 8x124x398», яка повинна була оброблятись на даному верстаті; від 02.07.2019 № 2, згідно з висновком якого запропонована відповідачем схема фрезерування деталі «ніж 8x124x398» за перерахованими в акті обставинами не дає можливості закінчити процес введення в експлуатацію верстата Gerima ММВ 400; від 12.08.2019 № 3, згідно з висновком якого запропонована Відповідачем схема фрезерування деталі «ніж 8x124x398» за перерахованими в Акті обставинами не дає можливості закінчити процес введення в експлуатацію верстата Gerima ММВ 400.

Вищевказані акти підписані зі стороні позивача начальником виробництва ОСОБА_2 та скріплені печаткою підприємства.

Зі сторони Дочірнього підприємства "Абпланалп Україна" вказані акти підписані керівником відділу листообробки Зуєвим С. Доказів на підтвердження надання повноважень на підписання вказаних документів ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

03 жовтня 2019 року позивач цінним листом з описом вкладення направив на адресу відповідача лист № 02/10-19 від 02.10.2019 року, яким повідомив, що напівавтоматичний кромкофрезерний верстат Gerima ММВ 400 не відповідає потребам позивача щодо його продуктивності, вимагав вивезти верстат з території позивача та повернути кошти, сплачені платіжними дорученнями від 16 квітня 2019 року № 4408, від 07 травня 2019 року № 50, від 10 травня 2019 року № 83, від 13 травня 2019 року № 95, від 20 травня 2019 року № 232 на загальну суму 850 000,00 грн.

Листом № 1352 від 20.12.2019 відповідач повідомив позивача, що вважає договір укладеним у письмовій формі, а свої зобов`язання по договору належним чином виконаними.

Оскільки сплачені позивачем кошти у розмірі 850 000,00 грн. відповідачем повернуті не були, зазначаючи про відмову від намірів укладання договору з відповідачем через невідповідність верстату меті, з якою покупець бажав його придбати, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1, 2 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також прийняттям до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи зазначене, з урахуванням того, що у матеріалах справи відсутній укладений та належним чином засвідчений обома сторонами письмовий договір, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, що не суперечить вимогам статті 181 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач виставив позивачу рахунок на оплату товару (напівавтоматичний кромкофрезерний верстат Gerima ММВ 400) по замовленню № 768 від 27.03.2019 на суму 318 445, 28 грн.

Платіжними дорученнями від 16 квітня 2019 року № 4408 на суму 100 000,00 грн., від 07 травня 2019 року № 50 на суму 50 000,00 грн., від 10 травня 2019 року № 83 на суму 50 000,00 грн., від 13 травня 2019 року № 95 на суму 50 000,00 грн., від 20 травня 2019 року № 232 на суму 600 000,00 грн. позивачем на користь відповідача були перераховані кошти в загальній сумі 850 000. 00 грн. з призначенням платежу: за верстат згідно рахунку № 768 від 27.03.2019 р.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 402 від 24.06.2019 року перевізник ОСОБА_1 доставив на адресу: АДРЕСА_1 напівавтоматичний кромкофрезерний верстат Gerima ММВ 400, що не заперечується позивачем.

З аналізу правовідносин, які склалися між сторонами, слідує, що між ними мало місце укладення договору поставки у спрощеній формі шляхом обміну документами. Такі правовідносини підпадають під регулювання як загальних положень законодавства про зобов`язання, так і спеціальних норм про договір купівлі-продажу.

У ст. 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ч. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджується (ТТН № 402 від 24.06.2019), а позивачем не заперечується, отримання останнім товару - напівавтоматичного кромкофрезерного верстату Gerima ММВ 400, оплаченого позивачем згідно вищезазначених платіжних доручень.

Так, у ст. 1212 Цивільного кодекс України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті положення цієї глави (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З аналізу ст. 1212 Цивільного кодекс України слідує, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- наявне набуття або збереження майна (особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- набуття або збереження майна - за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою);

- відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін не передбачали описаних умов.

Норми про повернення безпідставно одержаного майна застосовуються лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

У спорі, що розглядається, зобов`язання відповідача поставити товар, а позивача оплатити його вартість, мають договірний характер, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України неодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не тягне за собою його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору поставки у зв`язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законодавством прямо не передбачена.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги судом відхиляються, а судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.09.2020

Суддя О.В. Мандриченко