РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2020Справа № 910/9321/20

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маревен Фуд Європа" (09113, Київська обл., місто Біла Церква ВУЛИЦЯ ОФІЦЕРСЬКА буд. 1; ідентифікаційний код 35591588)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м.Київ, Печерський район, ПРОВУЛОК НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ, будинок 19/3, корпус 2, КАБІНЕТ 33; ідентифікаційний код 32650231)

про стягнення заборгованості в розмірі 855 719,11 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маревен Фуд Європа" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості в розмірі 855 719,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов договору поставки № 150119-03/1г від 15.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9321/20 для розгляду за в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.07.2020 через відділ діловодства та документообігу від Підприємства надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначав про сплату ним 195 000,00 грн на користь позивача та просив закрити провадження в цій частині.

У свою чергу 10.08.2020 від Товариства надійшла відповідь на відзив, в якому позивач навів доводи на спростування позиції відповідача.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маревен Фуд Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІППО» було укладено договір поставки № 150119- 03/1г (далі - договір).

Протоколом № 33 від 29.10.2019 р. Загальних зборів Учасників ТОВ «Маревен Фуд Україна» було прийнято рішення про зміну найменування товариства. Рішенням Загальних зборів Учасників змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Маревен Фуд Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Маревен Фуд Європа» та 01.11.2019 вказані відомості внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Так, позивач згідно замовлень відповідача здійснив поставку товару:

- згідно видаткової накладної №5143 від 11.12.2019 на загальну суму 150 047,76 (сто п`ятдесят тисяч сорок сім гривень 76 копійок), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №5257 від 18.12.2020 на загальну суму 60 030,72 (шістдесят тисяч тридцять гривень 72 копійки), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №5396 від 25.12.2019 на загальну суму 72 419,64 (сімдесят дві тисячі чотириста дев`ятнадцять гривень 64 копійки), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №86 від 08.01.2020 на загальну суму 102 151,56 (сто дві тисячі сто п`ятдесят одна гривня 56 копійок), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №359 від 22.01.2020 на загальну суму 50 854,80 (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні 80 копійок), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №494 від 29.01.2020 на загальну суму 40 525,32 (сорок тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 32 копійки), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №644 від 05.02.2020 на загальну суму 30 776,04 (тридцять тисяч сімсот сімдесят шість гривень 04 копійки), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №822 від 12.02.2020 на загальну суму 79 577,76 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 76 копійок), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №999 від 19.02.2020 на загальну суму 71 239,08 (сімдесят одна тисяча двісті тридцять дев`ять гривень 08 копійок), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної N21528 від 11.03.2020 на загальну суму 159 750,56 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 56 копійок), в тому числі ПДВ;

- згідно видаткової накладної №1752 від 18.03.2020 на загальну суму 75 609,52 (сімдесят п`ять тисяч шістсот дев`ять гривень 52 копійки), в тому числі ПДВ.

Згідно положень пункту 5.4. договору, відповідач зобов`язаний сплатити грошові кошти за поставлений позивачем товар протягом 60 календарних днів з дати поставки товару.

Крім того, із наданого до суду Акту звірки за перше півріччя 2020 року складеного, підписаного та скріпленого печатками обох сторін вбачається, що станом на кінець квітня 2020 року розмір заборгованості відповідача складає 855 719,11 грн. При цьому, суд відзначає, що оплата від 11.02.2020 в розмірі 45 000,00 грн та від 10.03.2020 в розмірі 150 000,00 грн враховані позивачем у вказаному акті.

Оскільки зобов`язання Підприємством не виконано в повному обсязі, а борг перед Позивачем не погашений, останній звернувся із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, 5 кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Керуючись викладеним вище, перевіривши надані позивачем розрахунки, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства в повному обсязі..

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає хибними доводи відповідача, викладені у відзиві на позов з огляду на наявність в матеріалах справи акту звірки за перше півріччя 2020 року складеного, підписаного та скріпленого печатками обох сторін вбачається, що станом на кінець квітня 2020 року.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Із наданого акту звірки взаєморозрахунків вбачається, що Підприємство засвідчує факт наявності у нього зобов`язання з виплати вартості поставленого товару за договором в розмірі 855 719,11 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маревен Фуд Європа" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення заборгованості в розмірі 855 719,11 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м.Київ, Печерський район, ПРОВУЛОК НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ, будинок 19/3, корпус 2, КАБІНЕТ 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маревен Фуд Європа" (09113, Київська обл., місто Біла Церква ВУЛИЦЯ ОФІЦЕРСЬКА буд. 1; ідентифікаційний код 35591588) 855 719,11 грн (вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 11 копійок) заборгованості та 12 835,79 грн (дванадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень 79 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ