СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Справа № 922/283/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вх.№1839Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/283/20 (повний текст рішення складено 26.06.2020 у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Рильовою В.В.),

за позовом Дочірнього підприємства Агрофірма Вікторія, м.Київ,

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,

про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

Дочірнє підприємство "Агрофірма Вікторія" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило визнати укладеним між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (як орендодавцем) та Дочірнім підприємством "Агрофірма Вікторія" (як орендарем) договір оренди земельної ділянки у наданій позивачем редакції.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.06.2020 позовні вимоги Дочірнього підприємства Агрофірма Вікторія задоволено повністю. Визнано укладеним між Дочірнім підприємством Агрофірма Вікторія та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області договір оренди земельної ділянки у редакції, викладеній у резолютивній частині оскаржуваного рішення. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на користь Дочірнього підприємства Агрофірма Вікторія витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є належним розпорядником спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення та є уповноваженим органом виконавчої влади щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду та укладення договору оренди земельної ділянки, а наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є волевиявленням на укладення договору оренди. Погодження відповідачем Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП "Агрофірма Вікторія", строку оренди земельної ділянки (дії договору), розрахунку орендної плати за земельну ділянку свідчить про наявність волевиявлення щодо передачі в оренду земельної ділянки, оформленого наказом, оскільки таке погодження залежало виключно від орендодавця земельної ділянки - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та було кінцевою стадією перед укладенням договору оренди землі. Крім того, сторони дійшли до згоди по всім істотним умовам договору оренди землі, укладення якого відповідно до статті 14 Закону України "Про оренду землі" є обов`язковим. Водночас суд не взяв до уваги посилання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на доручення Держгеокадастру від 05.07.2017 №22-28-0.13-10489/2-17 про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на безконкурентних засадах, а також підпункт 288.5.2 пункту 288.2 статті 288 Податкового кодексу України як належної підстави для відмови Дочірньому підприємству "Агрофірма Вікторія" в укладенні договору оренди землі на земельну ділянку, площею 9,1335 га, кадастровий номер :02:000:1001. За наявності відповідного рішення (наказу) органу влади щодо передачі в оренду майна чи земельної ділянки особі, у останньої виникають правомірні очікування мирно володіти майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання зазначеного рішення. При цьому такі правомірні очікування, є об`єктом правового захисту згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції та національного законодавства України. Господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Дочірнього підприємства "Агрофірма Вікторія" та наявність підстав для їх задоволення, з урахуванням положення частини другої статті 187 Господарського кодексу України, за якими день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше, а також статті 640 Цивільного кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області з рішенням не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/283/20 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути судові витрати у розмірі 3153,00 грн за подання апеляційної скарги. Також просить суд розглянути справу за участю Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що Головне управління не погоджується з умовою проекту договору оренди, наданого позивачем, а саме: з пунктом 2.6 Розділу «Об`єкт оренди», оскільки позивачем не доведено належним чином відсутності особливостей об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини, оскільки позивачем не доданий агрохімічний паспорт земельної ділянки. Оскільки позивачем до проекту договору оренди не долучено агрохімічний паспорт поля, земельних ділянок та витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, Головним управлінням не досягнуто згоди згідно з умовами договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1001, площею 9,1335 га. Апелянт вважає, що його права порушені, адже згоди у належній формі з усіх умов договору сторонами не досягнуто.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишено без руху. Встановлено заявнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 поновлено Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/283/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/283/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 07.09.2020 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 01.09.2020 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час слухання справи ухвалою суду від 03.08.2020, яку позивач та відповідач отримали 10.08.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи (а.с.177, 178).

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1801-СГ від 17.09.2015 затверджено "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Дочірньому підприємству "Агрофірма Вікторія" для обслуговування нежитлових будівель комплексу будівель та споруд №1 на території Новочернещинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області" та надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Новочернещинської сільської ради на території Сахновщинського району Харківської області, з кадастровим номером :02:000:1001, площею 9,1335 га, із земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями та дворами) державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - для обслуговування нежитлових будівель комплексу будівель та споруд №1 строком на 49 років.

Пунктом 3 даного наказу встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі 4% (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.11.2019 нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, площею 9,1335 га, кадастровий номер :02:000:1001, становить 277561,08 грн (двісті сімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня 08 копійок).

14.11.2019 Дочірнє підприємство "Агрофірма Вікторія" звернулося до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою (вих.№160) про укладення договору оренди земельної ділянки, площею 9,1335 га (кадастровий номер :02:000:1001), розташованої за межами населених пунктів Новочернещинської сільської ради на території Сахновщинського району Харківської області із земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями і дворами) державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - для обслуговування нежитлових будівель комплексу будівель та споруд №1 строком на 49 (сорок дев`ять) років з орендною платою у розмірі 4% (чотири відсотки) від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. До заяви Дочірнім підприємством "Агрофірма Вікторія" додано проект договору оренди земельної ділянки у двох примірниках.

Вказану заяву та проекти договорів оренди відповідач отримав 15.11.2019, що підтверджується поштовою квитанцією №708 від 14.112019 та описом вкладення у цінний лист від 14.11.2019.

Разом з тим, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.12.2019 №13992-СГ Дочірньому підприємству "Агрофірма Вікторія" відмовлено в укладенні договору оренди землі на земельну ділянку, площею 9,1335 га (кадастровий номер :02:000:1001).

Обґрунтовуючи відмову, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області послалося на доручення Держгеокадастру від 05.07.2017 №22-28-0.13-10489/2-17 про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на безконкурентних засадах, згідно з яким, з метою раціонального використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, прозорості діяльності системи управління земельними ресурсами, запобігання виникненню корупційних факторів та уникненню надання переваг одному орендарю перед іншим і частині встановлення розміру орендної плати у відсотках від нормативної і ротової оцінки, збільшення надходжень до місцевих рекомендовано укладати договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на без конкурентних засадах, із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної Податковим кодексом України.

Окрім того, згідно з підпунктом 288.5.2 пункту 288.2 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відтак, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області укладаються договори оренди землі на умовах орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та строку дії договору у 7 років.

Дочірнє підприємство "Агрофірма Вікторія" не погодилось із вищевказаним рішенням, оскільки це порушує права і законні інтереси підприємства. Обставини щодо визнання укладеним договору оренди спірної земельної ділянки в примусовому порядку стали підставою для звернення ДП "Агрофірма Вікторія" до господарського суду із даним позовом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

З огляду на викладені законодавчі норми, завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, колегія суддів ураховує його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував: для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі Гурепка проти України (Gurepka v.Ukraine), заява №61406/00, пункт 59).

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з урахуванням положень ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції.

Згідно з частиною 1 ст.15, пунктом 1 частини 2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом пунктів "а", "д" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав або застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини третьої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі" частиною першою статті 2 якого встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За змістом статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із частиною першою статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про оренду землі" також визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

З аналізу наведених норм права убачається, що укладенню договору оренди земельної ділянки передує волевиявлення власника земельної ділянки, яке реалізується шляхом прийняття ним, як відповідним органом рішення про передачу в оренду земельної ділянки, за умови дотримання особою, яка виявила бажання її одержати, певної процедури, яка визначена законодавством.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14,01.2015 №15 (далі - Положення) встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до підпункту 13 пункту Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53) регламентовано повноваження Головного управління щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Харківської області.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є належним розпорядником спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення та є уповноваженим органом виконавчої влади щодо передачі вищевказаної земельної ділянки в оренду та укладення договору оренди земельної ділянки, а наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є волевиявленням на укладення договору оренди.

За приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Водночас, закріпивши принцип свободи договору Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений статтею 181 Господарського кодексу України: господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Крім того, згідно з частиною другою статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Як правильно встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області відповідно до статей 15-1, 22, 93, 122, 123, 124, частини 2 статті 134, статті 186 Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №21 видано наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.09.2015 №1801-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду", яким затверджено, розроблений ФОП Поступна Ю.М. "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП "Агрофірма Вікторія" для обслуговування нежитлових будівель комплексу будівель та споруд №1 на території Новочернещинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області" (а.с.12).

Відповідно до вказаного наказу Головного управління ДП "Агрофірма Вікторія" надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Новочернещинської сільської ради на території Сахновщинського району Харківської області з кадастровим номером :02:000:1001, площею 9,1335 га, із земель запасу сільськогосподарського призначення несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями і дворами) державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва- для обслуговування нежитлових будівель комплексу будівель та споруд №1 (код згідно КВІДПЗ 01.01), строком на 49 років. Встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки. Зобов`язано ДП "Агрофірма Вікторія" укласти договір оренди землі з Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області.

Отже, погодження відповідачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП "Агрофірма Вікторія", строку оренди земельної ділянки (дії договору), розрахунку орендної плати за земельну ділянку свідчить про наявність волевиявлення щодо передачі в оренду земельної ділянки, оформленого наказом, оскільки таке погодження залежало виключно від орендодавця земельної ділянки - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та було кінцевою стадією перед укладенням договору оренди землі. Крім того, сторони дійшли до згоди по всім істотним умовам договору оренди землі, укладення якого відповідно до статті 14 Закону України "Про оренду землі" є обов`язковим.

Після спливу чотирьох років з моменту видачі наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області ДП «Агрофірма Вікторія» звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою (вих.№160 від 14.11.2019) про укладення договору оренди земельної ділянки, площею 9,1335 га, з кадастровим номером :02:000:1001, яка розташована за межами населених пунктів Новочернещинської сільської ради на території Сахновщинського району у Харківській області (а.с.17).

До заяви було надано проект договору оренди земельної ділянки від 14.11.2019 (18-23).

Матеріали справи також містять докази направлення 14.11.2019 вказаної заяви та проекту оренди договору (а.с.24).

Наказом №13992-СГ від 13.12.2019 Головне управління Держагеокадастру у Харківській області, посилаючись на доручення Держгеокадастру від 05.07.2017 №22-28-0.13-10489/2-17 про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на без конкурсних підставах, відмовило ДП «Агрофірма Вікторія» в укладанні договору оренди землі на земельну ділянку, площею 9,1335 га з кадастровим номером :02:000:1001, яка розташована за межами населених пунктів Новочернещинської сільської ради на території Сахновщинського району у Харківській області, строком на 49 років з орендною платою у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.26-28).

Господарський суд, надавши оцінку дорученню Держгеокадастру від 05.07.2017 №22-28-0.13-10489/2-17 про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на безконкурентних засадах, дійшов правильного висновку, що вказаний письмовий текст не містить напису "доручення" та персонально не адресований відповідачеві, що посвідчується написом: "Керівникам головних управлінь Держгеокадастру в областях", що свідчить про ненормативний характер зазначеного листа, та не обов`язковість його виконання. Крім того, такий лист містить лише рекомендації щодо укладання договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на без конкурентних засадах, із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної Податковим кодексом України.

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем і орендарем.

Згідно з пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але, в силу пунктів 288.5.1, 288.5.2 цієї норми, річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, окрім вказаних у пунктах а і б - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, встановлення наказом відповідача № 180П- СГ від 17.09.2015 орендної плати на рівні 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі").

У рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування". Цей принцип передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Веуеіег v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Господарським судом обґрунтовано встановлено наявність взаємного волевиявлення позивача (ініціювання процедури одержання земельної ділянки в оренду, звернення із пропозицією щодо укладення договору, подання позову) і відповідача (наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.09.2015 №1801-СГ) на виникнення правовідносин оренди стосовно спірної земельної ділянки.

Оскільки йдеться про ухилення органу виконавчої влади від фактичного виконання власного рішення, то з урахуванням суті порушеного права та специфіки правовідносин, з яких виник спір, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту права позивача набути в оренду спірну земельну ділянку є саме визнання укладеним договору оренди землі, що призведе до реального відновлення порушеного права Дочірнього підприємства "Агрофірма Вікторія".

Також господарський суд правильно урахував правову позицію Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії" (від 19.12.1998), "Бурдов проти Росії" (від 07.05.2002), "Прессос Компанія Нав"єра С.А." та інші проти Бельгії" (від 28.10.1995), "Пайн Велі Девелопмент Лтд." та інші проти Ірладнії" (від 23.10.1991) зазначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно з законодавством країни, в якій виник спір, а також прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

Концепція "майна" у розумінні положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25.03.1999, заява № 311107/96, пункт 54). На окрему увагу заслуговує питання "правомірних очікувань" особи щодо отримання права на оренду земельної ділянки.

У справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Отже, за наявності відповідного рішення (наказу) органу влади щодо передачі в оренду майна чи земельної ділянки особі, у останньої виникають правомірні очікування мирно володіти майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання зазначеного рішення. При цьому такі правомірні очікування, є об`єктом правового захисту згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції та національного законодавства України.

У свою чергу, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах "Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення ЄСПЛ у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі "Лелас проти Хорватії").

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Головне управління зазначає, що не погоджується з умовою проекту договору оренди, наданого позивачем, а саме: з пунктом 2.6 Розділу «Об`єкт оренди», оскільки позивачем не доведено належним чином відсутності особливостей об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини, оскільки позивачем не доданий агрохімічний паспорт земельної ділянки та витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, тому Головним управлінням не досягнуто згоди згідно з умовами договору оренди спірної земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що з цих підстав відповідач не заперечував проти обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Вказані обставини не зазначалися відповідачем у суді першої інстанції і у відзиві на позовну заяву, що у відповідності до приписів частини 4 ст.165 Господарського процесуального кодексу України позбавляє відповідача права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті. Господарський суд не досліджував та не надавав оцінки вказаним обставинам, а тому у суду апеляційної інстанції згідно з частиною 5 ст.269 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для перегляду підстав позову (заперечень на нього), що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 30 Закону України Про оренду землі зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, визначений законом порядок звернення з приводу укладання додаткової угоди позивачем дотримано, а саме: направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області заяву від 14.11.2019 з доданим до неї проектом додаткової угоди, яку останнє у добровільному порядку укладати відмовилося, посилаючись на доручення Держгеокадастру від 05.07.2017 №22-28-0.13-10489/2-17 про застосування відсоткової ставки орендної плати при укладенні (переукладенні) договорів оренди земельних ділянок, набутих на безконкурентних засадах, яким, зокрема, з метою збільшення надходжень до місцевих бюджетів рекомендовано укладати договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, набутих в оренду на безконкурсних засадах, із встановленням максимальної відсоткової ставки орендної плати, визначеної Податковим кодексом України.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не навело правових підстав неможливості укладання додаткової угоди, оскільки лист Держгеокадастру від 05.07.2017 №22-28-0.13-10489/2-17 не є нормативно-правовим актом, і носить рекомендаційний характер.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

За таких обставин, господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції у повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/283/20 слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/283/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.09.2020.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова