ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/38/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача (відповідача за зустрічним) - Моісєєв Д.А.,

від відповідача (позивача за зустрічним) - не з`явився,

від третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа", про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в розмірі 4312270,90 грн. та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., -

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Відас", засноване на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в розмірі 4312270,90 грн., посилаючись на наступне.

11.02.2014 р. між позивачем та громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа", за умовами якого позивач як продавець зобов`язався продати та передати відповідачу 99,99% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" номінальною вартістю 5180481,90 грн. (частка), а відповідач як покупець зобов`язався відповідно придбати, прийняти та оплатити зазначену частку (п. 4-5 договору).

Як вказує позивач, відповідно до умов п. 1, 6 договору відповідач зобов`язався сплатити позивачу 5180481,90 грн. ціни вказаної частки не пізніше 31.12.2014 р. шляхом здійснення одного або декількох платежів на банківський рахунок позивача. Додатковою угодою від 11.12.2014 р. до договору, сторони внесли зміни до п. 6.1 договору та продовжили строк сплати ціни частки до 30.12.2015 р., а додатковою угодою від 31.12.2014 р. - до 31.12.2016 р.

За ствердженнями позивача, він свої зобов`язання за договором щодо продажу та передачі частки виконав в повному обсязі, що підтверджується тим, що станом на дату укладення договору (11.02.2014 р.) позивач володів часткою, а в результаті державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 20.02.2014 р. №2041825 частка перейшла до відповідача. Однак, відповідач своє зобов`язання щодо сплати ціни частки виконав лише частково, сплативши за договором лише 868211,00 грн., а саме: 147000,00 грн. 11.01.2016 р., 147000,00 грн. 12.01.2016 р., 147000,00 грн. 13.01.2016 р., 83000,00 грн. 14.01.2016 р. та 344211,00 грн. 02.03.2017 р., тим самим, підтвердивши свій обов`язок, однак не виконавши його в повному обсязі. При цьому, як зазначає позивач, відповідно до п. 6.1 договору (з урахуванням змін), відповідач мав сплатити 5180481,90 грн. ціни частки не пізніше 31.12.2016 р.

Таким чином, позивач стверджує, що сума заборгованості відповідача складає 4312270,90 грн.

Наразі у позовній заяві позивачем вказано Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, посилаючись на те, що за спірним договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. було відчужено та перереєстровано частку зазначеного товариства.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.01.2020 р. позовну заяву Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/38/20 за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання з викликом учасників справи призначено на 13.02.2020 р.

У підготовчому засіданні 13.02.2020 р. представник позивача просив суд залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2020 р. до участі у справі № 916/38/20 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, також підготовче засідання відкладено на 02.03.2020 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.03.2020 р. у справі № 916/38/20 підготовче засідання відкладено на 16.03.2020 р. з огляду на неявку відповідача та третьої особи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2020 р. у справі № 916/38/20 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, при цьому підготовче засідання відкладено на 07 квітня 2020 р.

01.04.2020 р. від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із запровадженням карантину та необхідністю ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву.

07.04.2020 р. від позивача надійшло до суду клопотання про розгляд підготовчого засідання без участі представника та закриття підготовчого провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.04.2020 р. у справі № 916/38/20 підготовче засідання відкладено на 12.05.2020 р. з огляду на неявку сторін та третьої особи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2020 р. у справі № 916/38/20 підготовче засідання відкладено на 25.05.2020 р. з огляду на неявку відповідача та третьої особи.

22.05.2020 р. відповідачем подано до господарського суду клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з запровадженням карантину постановою Кабінету Міністром України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України короновірусу "COVID-19" (зі змінами) та необхідністю звернутись до адвоката за правовою допомогою.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.05.2020 р. у справі № 916/38/20 підготовче засідання відкладено на 11 червня 2020 р.

Наразі 09.06.2020 р. від відповідача до господарського суду надійшов зустрічний позов до Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 , та Підприємством "Відас", заснованим на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" (на сьогоднішній день - Підприємство "Відас"). При цьому заявник просив суд поновити йому процесуальний строк для подання зустрічного позову, оскільки не отримував позовної заяви Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", а з матеріалами справи ознайомився лише 02.04.2020 року, після чого був вимушений шукати адвоката для отримання правової допомоги, що ускладнювалося у зв`язку із встановленим в країні карантином.

Як зазначає відповідач, у первісному позові Підприємство "Відас" зазначає про те, що 11.02.2014 року між позивачем та відповідачем, від імені та за рахунок якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності від 06.02.2014 року, був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа", відповідно до умов якого Підприємство "Відас" продає відповідачу частку у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" у розмірі 99,99% за ціною 5180481,90 грн., а відповідач зобов`язується сплатити Підприємству "Відас" вказану ціну у порядку та строки, встановлені договором.

Крім того, відповідач зауважує, що вище вказаний договір був вчинений без наміру створення реальних правових наслідків, які обумовлювалися у ньому, тобто був фіктивним правочином. Так, згідно п. 2.1 договору термін "частка? включає в себе наступне: право на отримання будь-яких дивідендів, процентів або будь-яких інших прибутків від частки; право стосовно управління ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа? у відповідності до положень статуту товариства та законодавства України; будь-які інші права, які витікають чи можуть витікати з права власності на частку відповідно до законодавства України.

При цьому відповідач зазначає, що пунктом 4.2 договору встановлено, що частка продається разом з усіма та будь-якими правами та зобов`язаннями, які витікають з права власності на частку у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" відповідно до законодавства України, включаючи право приймати рішення в якості власника товариства, та користуватися будь-якими іншими правами, передбаченими статутом товариства та законодавством України.

Також відповідач вказує, що у відповідності до п. 7.2 договору сторони визнають і погоджуються, що перехід права власності на частку надає покупцю статус учасника ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" з усіма і будь-якими відповідними правами та обов`язками, передбаченими законодавством України для учасника товариства.

Враховуючи викладені обставини, відповідач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 року, укладеного між мною та Підприємством "Відас", заснованим на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" (на сьогоднішній день - Підприємство "Відас").

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.06.2020 р. у справі № 916/38/20 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 916/38/20.

У підготовчому засіданні 11 червня 2020 року по справі № 916/38/20 було протокольно оголошено перерву до 25 червня 2020 р. о 11 год. 45 хв., про що під розписку повідомлено представників сторін.

25.06.2020 р. від представника ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю представника в іншому судовому засіданні по кримінальній справі № 947/26895/19 в Київському районному суді м. Одеса.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.06.2020 р. у справі № 916/38/20 підготовче засідання відкладено на 10 липня 2020 р.

03.07.2020 р. від Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", до господарського суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач за зустрічним позовом просить суд застосувати позовну давність до зустрічного позову та відмовити у його задоволенні. Так, відповідач за зустрічним позовом вказує, що за умовами спірного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Підприємство «Відас» зобов`язалось продати та передати ОСОБА_1 99,99% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" номінальною вартістю 5180481,90 грн., а ОСОБА_1 - відповідно придбати, прийняти та оплатити зазначену частку. При цьому Підприємство вважає, що спірний договір є правомірним та дійсним, укладений з дотриманням законодавства України, а тому зустрічний позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Так, з посиланнями на ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст. 234 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідач за зустрічним позовом вказує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином; фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Водночас, як зазначає відповідач за зустрічним позовом, позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін; якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. При цьому відповідач за зустрічним позовом наголошує, що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічний правовий висновок, за ствердженнями відповідача за зустрічним позовом, викладений у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі № 607/15555/17-ц (61-2594св19). Також відповідач за зустрічним позовом наголошує, що на виконання умов договору Підприємство "Відас" продало та передало ОСОБА_1 частку, а 20.02.2014 р. були зареєстровані відповідні зміни до Статуту щодо права власності на частку, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи. Відтак, за ствердження відповідача за зустрічним позовом, з моменту реєстрації вищевказаних змін ОСОБА_1 набув право власності на частку разом з усіма та будь-якими правами та зобов`язаннями, які витікають з права власності на частку, включаючи право приймати рішення в якості власника ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" та користуватися будь-якими іншими правами, передбаченими Статутом ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа". Водночас відповідач за зустрічним позовом додає, що ОСОБА_1 частково виконав зобов`язання щодо сплати ціни частки, сплативши за договором сумарно 868211,00 грн., тим самим підтвердив свій обов`язок, але не виконав його в повному обсязі. Таким чином, як вказує відповідач за зустрічним позовом, Підприємство "Відас" вчинило всі залежні від нього дії, направлені на виконання договору, та виконало всі взяті на себе зобов`язання за договором, що підтверджує намір створити відповідні юридичні наслідки та виключає можливість визнання договору фіктивним. В свою чергу відповідач за зустрічним позовом наголошує, що ОСОБА_1 підтвердив дійсність договору та намір створити відповідні юридичні наслідки частковим виконанням зобов`язання зі сплати ціни частки.

Крім того, відповідач за зустрічним позовом звертає увагу на те, що в подальшому ОСОБА_1 здійснив перепродаж частки, оскільки 06.02.2020 р. було внесено зміни до відомостей про ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в частині керівника та складу учасників товариства, а новим керівником та єдиним учасником ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" став ОСОБА_2 , зважаючи на що вказані відомості підтверджуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Так, відповідач за зустрічним позовом додає, що перепродаж був здійснений після подання Підприємством "Відас" заяви про забезпечення позову, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою господарського суду Одеської області від 29.01.2020 р. у справі №916/38/20, та унеможливив звернення стягнення на неї в інтересах Підприємства "Відас" у випадку задоволення первісного позову.

Наразі з посиланнями на ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України відповідач за зустрічним позовом вважає, що частка належала ОСОБА_1 на праві власності, яке він набув в результаті укладення договору, що спростовує його твердження про фіктивність договору та відсутність у сторін намірів створення реальних правових наслідків, які обумовлювалися у ньому.

Крім того, посилаючись на ст. ст. 256, 257 ЦК України, відповідач за зустрічним позовом зауважує, що договір був укладений 11.02.2014 р., в той час як ОСОБА_1 дійшов висновку про його фіктивність та звернувся до суду із позовом про визнання недійсним лише у червні 2020 року - після пред`явлення Підприємством "Відас" позову про стягнення заборгованості та майже через 6,5 років після укладення договору. Відтак, як додає відповідач за зустрічним позовом, оскільки дійсність договору та наявність у сторін намірів створення реальних правових наслідків були підтверджені щонайпізніше 20.02.2014 р., коли право власності на частку було зареєстровано за ОСОБА_1 , то, на думку відповідача за зустрічним позовом, зустрічний позов пред`явлений із пропуском позовної давності, про застосування якої заявляє Підприємство "Відас". Також, як додає відповідач за зустрічним позовом, вищевказані обставини спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не брав участі в управлінні ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа", не мав жодних інших прав учасника тощо, оскільки саме він, маючи право власності на частку, мав право приймати рішення в якості власника ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" та користуватися будь-якими іншими правами, встановленими статутом та законодавством.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 10 липня 2020 року по справі № 916/38/20 було протокольно оголошено перерву до 22 липня 2020 року о 16 год. 00 хв. згідно ч. 5 ст. 183 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.07.2020 р. у справі № 916/38/20 підготовче засідання відкладено на 06 серпня 2020 р. з огляду на неявку представників відповідача (позивача за зустрічним позовом) та третьої особи.

03.08.2020 р. від ОСОБА_1 до господарського суду надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій ОСОБА_1 просить відмовити в застосуванні позовної давності до його зустрічних позовних вимог та задовольнити їх, а також відмовити у задоволенні первісного позову Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited". Так, ОСОБА_1 вказує, що договір був укладений сторонами ще 11.02.2014 року (тобто шість років назад), строки оплати постійно продовжувалися (кінцевий строк оплати був встановлений спочатку до 31.12.2014 року (п. 6.1. договору), потім до 30.12.2015 року (додаткова угода від 11.12.2014 р. до договору), потім до 31.12.2016 року (додаткова угода № 1 від 31.12.2014 р. до договору)) та лише 02.01.2020 року (у останній день строку позовної давності) Підприємство "Відас" звернулося до суду із вказаним позовом, тобто протягом шести років не вчиняв жодних дій щодо стягнення з нього коштів за продану частку.

Також ОСОБА_1 зазначає, що сторонами договору не було вчинено необхідних дій, спрямованих на досягнення правових наслідків, які обумовлені спірним договором, при цьому жодних вимог про стягнення грошових коштів за спірним договором протягом усього строку його дії до ОСОБА_1 Підприємством "Відас" не пред`являлося. При цьому ОСОБА_1 зауважує, що ніякої участі в управлінні ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" та у розподілі його прибутку він не приймав, як і не мав жодних інших прав учасника, передбачених чинним законодавством та статутом ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа", а лише мав статус "номінального" власника та просто підписував документи, які йому надавали у разі такої необхідності.

Водночас ОСОБА_1 стверджує, що з позовною заявою Підприємства "Відас" ознайомився лише 02.04.2020 року, що підтверджується розпискою про ознайомлення з матеріалами справи, яка наявна в матеріалах справи, а отже, про порушення свого права дізнався лише 02.04.2020 року. Враховуюче викладене, ОСОБА_1 просить відмовити у поновленні строків позовної давності підприємству "Відас" до зустрічної позовної вимоги ОСОБА_1 до підприємства "Відас", задовольнити в повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_1 до Підприємства "Відас" та відмовити задоволенні первісного позову Підприємства "Відас" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.06.2020 р. у справі № 916/38/20 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 31 серпня 2020 р.

Представник ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 31.08.2020 р. не з`явився.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 31.08.2020 р. представник Підприємства "Відас" первісні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, натомість у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

11 лютого 2014 р. між Підприємством "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", (продавець, Підприємство "Відас") та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа".

Відповідно до ст. 3 договору останній укладено між сторонами, виходячи з таких обставин:

- продавець є власником частки, яка дорівнює 99,99% статутного капіталу товариства, номінальна вартість якої становить 5180481,90 гривень;

- продавець бажає продати частку у розмірі 99,99% статутного капіталу, вартість якої становить 5180481,90 гривень покупцю на умовах, визначених у цьому договорі;

- покупець бажає придбати частку у продавця на умовах, визначених у цьому договорі;

- сторони успішно провели добросовісні переговори стосовно предмету цього договору.

Згідно п. 4.1. договору продавець продає покупцю, а покупець придбаває у продавця частку на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 4.2 договору частка продається разом з усіма та будь-якими правами та зобов`язаннями, які витікають з права власності на частку у статутному капіталі товариства відповідно до законодавства, включаючи право приймати рішення в якості власника товариства та користуватися будь-якими іншими правами, передбаченими статутом товариства та законодавством.

Статтею 5 договору передбачено, що покупець сплатить продавцю ціну у сумі, у строки та відповідно до процедур, передбачених цим договором.

За умовами п. 6.1 договору ціна в повному розмірі має бути сплачена покупцем продавцю не пізніше 31 грудня 2014 року.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що ціна сплачується покупцем продавцю шляхом здійснення одного платежу або декількома платежами.

В п. 6.3 договору зазначено, що ціна в повному розмірі має бути сплачена банківським переказом з рахунку покупця на банківський рахунок продавця, зазначений у цьому договорі, або у іншій зручний для сторін спосіб.

Відповідно до п. 6.4 договору ціна в повному розмірі має бути сплачена в гривнях.

Згідно п. 7.1 договору перехід права власності на частку від продавця до покупця вважається сторонами та будь-якою третьою стороною таким, що відбувся, з моменту реєстрації відповідних змін до статуту повноважним державним органом відповідно до законодавства.

В п. 7.2 договору зазначено, що сторони визнають і погоджуються, що перехід права власності на частку надає покупцю статус учасника товариства з усіма і будь-якими відповідними правами та обов`язками, передбаченими законодавством для учасника товариства.

За умовами п. 8.1 договору сторони визнають, що з метою виконання вимог законодавства України щодо купівлі-продажу корпоративних прав (частки) у підприємствах, повинні бути внесені відповідні зміни до статуту після підписання цього договору, а також здійснені належні реєстраційні процедури відповідно до законодавства.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що покупець та продавець зобов`язані забезпечити те, що відповідні зміни та доповнення до статуту, які відображатимуть статус покупця як власника частки, будуть належним чином оформлені, прийняті та зареєстровані у компетентному державному органі відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 8.3 договору продавець повинен здійснити будь-які дії, вчинення яких обґрунтовано вимагається або може вимагатися покупцем або будь-яким державним органом, включаючи надання будь-яких документів, які підтверджують продаж продавцем частки.

Згідно п. 9.1 договору кожна зі сторін заявляє й гарантує, що:

- вона має всі повноваження підписати цей договір згідно з законодавством;

- вона отримала всі необхідні дозволи (в т.ч. корпоративні) для того, щоб укласти цей договір;

- її представники, які підписують цей договір, мають всі необхідні довіреності на вчинення дій від її імені і підписання цього договору.

- В п. 9.2 договору зазначено, що продавець заявляє і гарантує, що:

- - товариство є юридичною особою, належним чином створеною і такою, що здійснює діяльність відповідно до законодавства;

- частка є вільною від прав будь-яких третіх осіб, зокрема, вона не перебуває під будь-яким забезпеченням (застава, майнове поручительство), наданим на користь третіх осіб для забезпечення зобов`язань продавця чи будь-якої третьої сторони, а також від будь-яких пріоритетних прав будь-яких третіх осіб на частку;

Проти товариства не порушено жодної процедури стосовно банкрутства чи неплатоспроможності.

За умовами п. 9.3 договору продавець повністю усвідомлює, що всі заяви та гарантії, зроблені вище у пункті 9.2 розглядалися покупцем як виключна основа та причина для укладання цього договору та прийняття його умов.

В ст. 13 договору передбачено, що цей договір і будь-які додатки до нього, що підписані повноважними представниками сторін, становлять цілісну угоду між сторонами та замінюють усі інші попередні угоди й домовленості, як письмові, так і усні, і всі інші обговорення між сторонами щодо предмету цього договору.

Крім того, в п. 14.1 договору зазначено, що невиконання або неналежне виконання сторонами умов договору винна сторона несе відповідальність, визначену умовами договору та/або законодавством.

За положеннями ст. 18 договору всі та будь-які спори, які виникають з цього договору або пов`язані з ним будуть вирішуватись відповідно до законодавства.

Також, як вбачається із матеріалів справи, 11 грудня 2014 року між Підприємством "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" (продавець, Підприємство "Відас") та ОСОБА_1 (покупець) було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., відповідно до п. 1 якої сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 6.1 статті 6 "Умови платежу? договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11 лютого 2014 року в наступній редакції: "Пункт 6.1 Ціна в повному розмірі має бути сплачена покупцем продавцю не пізніше 30 грудня 2015 року?. Інші умови договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11 лютого 2014 року, не змінені цією додатковою угодою, залишені діючими в редакції, що викладена сторонами раніше, та сторони підтвердили свої зобов`язання за ними.

В подальшому, як встановлено судом, 31 грудня 2014 р. між Підприємством "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" (продавець, Підприємство "Відас") та ОСОБА_1 (покупець) було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., відповідно до п. 1 якої сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 6.1 статті 6 "Умови платежу? договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11 лютого 2014 року в наступній редакції: "Пункт 6.1 Ціна в повному розмірі має бути сплачена покупцем продавцю не пізніше 31 грудня 2016 року?. Інші умови договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11 лютого 2014 року, не змінені цією додатковою угодою, залишені діючими в редакції, що викладена сторонами раніше, та сторони підтвердили свої зобов`язання за ними.

Як вбачається із матеріалів справи, 31 грудня 2015 р. між Підприємством "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" (продавець, Підприємство "Відас") та ОСОБА_1 (покупець) було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., відповідно до п. 1 якої у зв`язку із зміною банківських реквізитів продавця та наявністю банківських реквізитів у покупця, сторони дійшли взаємної згоди внести зміни у статтю 11 "Реквізити сторін? договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. та виклали її в новій редакції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Так, предметом укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу є частка у статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" у розмірі 99,99%, що складає 5180481,90 грн., право власності на яку покупець за умовами договору набуває з моменту реєстрації змін до статуту повноваженим державним органом відповідно до законодавства.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Наразі господарський суд зазначає, що для з`ясування наявності чи відсутності підстав стягнення з покупця - ОСОБА_1 заборгованості, а саме вартості ціни частки за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в розмірі 4312270,90 грн. за первісним позовом визначальним є встановлення наявності підстав для визнання його недійсним за зустрічним позовом, оскільки визнання договору недійсним унеможливлює стягнення вартості ціни частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа".

Як стверджує ОСОБА_1 у зустрічному позові, спірний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. є фіктивним правочином в силу приписів ст. 234 Цивільного кодексу України, оскільки вчинений без наміру створення реальних правових наслідків, які обумовлювалися у ньому. Наразі ОСОБА_1 стверджує, що після укладення спірного договору не набув прав та обов`язків учасника ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа", не приймав участі в управлінні вказаного товариства, а виступав лише формальною особою, на яку було оформлено право власності на вказану частку у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа".

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до роз`яснень в п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому зміст правочину відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень, наведених в Постанові Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Також відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За приписами ст. ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 р. по справі № 909/330/16.

Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір було вчинено з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зокрема, на виконання спірного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. позивач продав відповідачу обумовлену договором частку у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа", про що свідчать той факт, що 20.02.2014 р. були зареєстровані відповідні зміни до статуту ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" щодо наявності у ОСОБА_1 статусу учасника вказаного Товариства, що підтверджується наявною інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно витягу від 23.12.2019 р. (а.с. 39-45 т. 1). Таким чином, господарський суд доходить висновку, що відповідно до п. 7.1 спірного договору з моменту реєстрації зазначених змін до статуту ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" ОСОБА_1 набув право власності на частку з усіма та будь-якими правами та зобов`язаннями, які витікають з права власності на частку у статутному капіталі товариства відповідно до законодавства, включаючи право приймати рішення в якості власника товариства та користуватися будь-якими іншими правами, передбаченими статутом товариства та законодавством.

Крім того, господарський суд зауважує, що ОСОБА_1 частково сплатив вартість придбаної частки в сумі 868211,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по особовому рахунку позивача (а.с. 87-93 т. 1), зокрема, 11.01.2016 р. здійснено оплату в розмірі 147000,00 грн.; 12.01.2016 р. здійснено оплату в розмірі 147000,00 грн.; 13.01.2016 р. на суму 147000,00 грн.; 14.01.2016 р. здійснено оплату в розмірі 83000,00 грн. та 02.03.2017 р. на суму 344211,00 грн. Вказані обставини свідчать саме про намір ОСОБА_1 створити відповідні реальні правові наслідки, які обумовлювалися спірним договором.

Таким чином, господарський суд доходить висновку, що матеріалами справи та наявними в них доказами підтверджено передання за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. частки покупцю - ОСОБА_1 , ціну якої останній частково оплатив, то відповідно такий договір не може розцінюватися як фіктивний, оскільки дія, до якої прагнули сторони, відбулася, тобто сторонами досягнуто правового результату.

Більш того, як судом встановлено, у зв`язку з подальшим відчуженням ОСОБА_1 своєї частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" на користь ОСОБА_2 відповідно 06.02.2020 р. були внесені зміни до відомостей про ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в частині керівника та складу учасників товариства, відповідно до яких новим керівником та єдиним учасником ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" став ОСОБА_2 , про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 13.02.2020 р. (а.с. 166-173 т. 1).

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. як фіктивного правочину, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами того, що сторони вказаного договору не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або ж діяли з обопільним умислом не створювати такі наслідки.

Відтак, суд вважає безпідставним та необґрунтованим зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., у зв`язку з чим вказаний позов задоволенню не підлягає.

Щодо заяви Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" про застосування строку позовної давності до зустрічних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Нараз, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність порушення прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно відсутні підстави для застосування позовної давності до заявлених ОСОБА_1 зустрічних вимог.

Разом з тим, з огляду на відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., в свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами, на виконання умов договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. позивач передав у власність відповідачу спірну частку, внаслідок чого покупець частки - ОСОБА_1 в подальшому реалізував відповідні права шляхом вступу до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа", що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем у власність від позивача частки у статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа" у розмірі 99,99% є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказану частку відповідно до чинного законодавства та умов договору до 31 грудня 2016 року (п. 6.1 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1 договору ціна - 5180481,90 грн.; частка - 99,99% статутного капіталу товариства, номінальна вартість якої становить 5180481,90 грн.

Так, за умовами п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.12.2014 р.) ціна в повному розмірі має бути сплачена покупцем продавцю не пізніше 31 грудня 2016 року.

Однак, як було встановлено судом, відповідач частково розрахувався за придбану частку на суму 868211,00 грн., а саме 11.01.2016 р. сплачено 147000,00 грн.; 12.01.2016 р. - 147000,00 грн.; 13.01.2016 р. - 147000,00 грн.; 14.01.2016 р. - 83000,00 грн. та 02.03.2017 р. - 344211,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по особовому рахунку позивача (а.с. 87-93 т. 1) та не оспорюється відповідачем. Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за придбану частку в статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" становить 4312270,90 грн. (5180481,90 грн. вартість частки - 868211,00 грн. сплаченої відповідачем).

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем придбаної частки згідно умов договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р., в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості частки в статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в межах спірного договору купівлі-продажу частки відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Відтак, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості в розмірі 4312270,90 грн.

Наразі судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що позивач на протязі майже 6 років не пред`являв вимоги про сплату коштів, а відповідач ніякої участі в управлінні ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" та у розподілі його прибутку не приймав, як і не мав жодних інших прав учасника, передбачених чинним законодавством та статутом ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа", а лише мав статус "номінального" власника та просто підписував документи, які йому надавали у разі такої необхідності. Так, вказані доводи не спростовують вищенаведені висновки суду щодо правомірності вчинення між сторонами оспорюваного правочину з купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа", та набуття прав і обов`язків сторонами за цим правочином, який є обов`язковим. Тим більш, відповідач, будучи єдиним учасником ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" та керівником Товариства, був наділений правом на участь в управлінні ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа".

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Оцінюючи надані Підприємством "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" докази в їх сукупності, керуючись приписами вищенаведених нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited" обґрунтовані обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що рішення щодо стягнення заборгованості в розмірі 4312270,90 грн. в частині первісного позову відбулось на користь Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 64684,06 грн., понесені Підприємством "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", при подачі первісного позову, покладаються на ОСОБА_1 . Також враховуючи те, що рішення суду в частині зустрічного позову відбулось не на користь ОСОБА_1 , згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подачу зустрічного позову відносяться за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднана торгівельна мережа", про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в розмірі 4312270,90 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", (67660, Одеська область, Біляївський район, с. Холодна Балка, вул. Санаторна, буд. 2-К; ) заборгованість за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" в розмірі 4312270/чотири мільйони триста дванадцять тисяч двісті сімдесят/грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 64684/шістдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири/грн. 06 коп.

3. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Підприємства "Відас", заснованого на повній власності кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Velgevos Enterprises Limited", про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" від 11.02.2014 р. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2020 р.

Суддя В.С. Петров