ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Справа№ 925/1147/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Громадської організації «Захист прав обманутих споживачів»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020

у справі № 925/1147/19 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Громадської організації «Захист прав обманутих споживачів»

до: 1. Виконавчого комітету Черкаської міської ради;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехбудконструкція»;

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 13»;

4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 18»;

5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 19»,

за участю Черкаської місцевої прокуратури

про визнання протиправними та скасування рішень, визнання недійсними договорів

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Захист прав обманутих споживачів» (далі - ГО «ЗПОС», позивач) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі також - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехбудконструкція» (далі - ТОВ «Сантехбудконструкція», відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 13» (далі - ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 13», відповідач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 18» (далі - ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 18», відповідач-4), Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 19» (далі - ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 19», відповідач-5), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.12.2018 №1176 «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.03.2019 №289 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.12.2018 №1176 «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси»;

- визнати протиправним рішення комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Черкаси, яке оформлене протоколом засідання комісії №10 від 13.05.2019 про визначення переможцем конкурсу ТОВ «Сантехбудконструкція»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.05.2019 №550 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків»;

- визнати недійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №253 від 20.05.2019, укладений між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ТОВ «Сантехбудконструкція» щодо управління будинком №39 по вулиці В.Галви, м.Черкаси;

- визнати недійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №254 від 20.05.2019 (з усіма змінами і доповненнями), укладений між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ТОВ «Сантехбудконструкція» щодо управління будинком №41 по вулиці В.Галви, м.Черкаси;

- визнати недійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №365 від 20.05.2019 (з усіма змінами і доповненнями), укладений між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ТОВ «Сантехбудконструкція» щодо управління будинком №218 по вулиці С.Кішки, м.Черкаси;

- визнати недійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №366 від 20.05.2019 (з усіма змінами і доповненнями), укладений між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ТОВ «Сантехбудконструкція» щодо управління будинком №220 по вулиці С.Кішки, м. Черкаси;

- визнати недійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №403 від 20.05.2019 (з усіма змінами і доповненнями), укладений між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ТОВ «Сантехбудконструкція» щодо управління будинком №48 по вулиці Чайковського, м.Черкаси.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача звернулися мешканці будинків - співвласники багатоквартирних будинків у місті Черкаси із заявами про вступ до ГО «ЗПОС» та надання їй повноважень з питань оскарження договорів про надання послуги з управління багатоквартирними будинками з ТОВ «Сантехбудконструкція» та його правонаступниками ТОВ «Нова якість», як таких, що укладені відповідачем-1 від імені співвласників відповідних багатоквартирних будинків з перевищенням повноважень без погодження останніми. Вимоги щодо визнання протиправними рішень виконавчого комітету щодо проведення конкурсу та визначення його переможцем, на думку позивача, є похідними від вимог про визнання недійсними господарських договорів про надання послуг по управлінню багатоквартирним будинком. Рішення про оголошення та проведення конкурсу були прийняті відповідачем-1 без достатніх правових підстав, оскільки жоден із співвласників не звертався із заявами про проведення конкурсу на управителя будинку, тому оспорювані рішення порушують право власності громадян та юридичних осіб на належне їм майно у багатоквартирних будинках.

Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, яка мотивована тим, що представник позивача після подання даного позову до суду довідався про те, що між відповідачами у справі 10.09.2019 було укладено додаткові угоди до оспорюваних договорів, які в частині зміни складових, що входять до переліку послуг за рахунок витрат з суми податку на додану вартість, на думку позивача, є додатковим доказом та підтвердженням того, що визначення ціни послуг, які надаються за оспорюваними договорами є необґрунтованими та свідчить про укладення цих договорів внаслідок зловмисної домовленості представників сторін.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем подано заяву від 05.03.2020 про відмову від частини позовних вимог, обґрунтовану тим, що частина позовних вимог про визнання неправомірними рішень органів місцевого самоврядування пов`язана з укладенням господарських договорів лише опосередковано, тому існує значна правова невизначеність щодо юрисдикції таких вимог (господарська або адміністративна); поєднання в одній позовній заяві вимог, що розглядаються за правилами різних процесуальних кодексів не допускається; при задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради №550 від 15.05.2019 та укладених на його підставі договорів - мета позивача щодо захисту інтересів територіальної громади та споживачів послуг з управління багатоквартирними будинками буде повністю досягнута.

Місцевим господарським судом вказану заяву позивача про відмову від частини позовних вимог задоволено, прийнято відмову від частини позовних вимог та закрито провадження у справі у частині вимог: про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.12.2018 №1176 «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси»; про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.03.2019 №289 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.12.2018 №1176 «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси»; про визнання протиправним рішення комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Черкаси, яке оформлене протоколом засідання комісії №10 від 13.05.2019 про визначення переможцем конкурсу ТОВ «Сантехбудконструкція».

Під час розгляду справи судом першої інстанції заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури (далі також - прокурор) подав до Господарського суду Черкаської області заяву про вступ прокурора у справу. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 скасовано ухвалу Господарського суду Черкаської області від 22.11.2019 про повернення заяви першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури про вступ у справу, тобто підтверджено повноваження прокурора на захист інтересів держави у даній справі.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі №925/1147/19 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зловмисної домовленості відповідачів під час укладення спірних договорів, а також доказів звернення до правоохоронних органів з цього приводу, що виключає можливість визнання договору недійсним на підставі частини 1 статті 232 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач; зі змісту оспорюваних договорів та рішень виконкому про визначення управителя багатоквартирних будинків вбачається, що такі договори укладені на підставі Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2018 №712 та містять усі істотні умови, які передбачені у Типовому договорі; Виконавчий комітет Черкаської міської ради, приймаючи оскаржувані рішення, діяв у межах повноважень, наданих йому законами України, з дотриманням усіх конкурсних вимог, у тому числі і щодо вартості відповідних послуг.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ГО «ЗПОС» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказував на те, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності представника позивача, що позбавило останнього можливості прийняти участь у дослідженні доказів та судових дебатах, а відтак, судом порушено принцип змагальності господарського процесу; судом неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки без дослідження розподільчих балансів неможливо з`ясувати обсяг правонаступництва кожного із правонаступників ТОВ «Сантехбудконструкція», якими, зокрема, є відповідачі-3, 4, 5 у справі; встановлюючи відсутність належного позивача у справі судом не була надана правова оцінка вступу до справи прокурора в інтересах територіальної громади міста Черкаси, який мав набути статусу позивача у справі; оголосивши конкурс з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Черкаси, де не створені ОСББ та не прийняте рішення щодо управління будинком, відповідач-1 вийшов за межі своєї компетенції та порушив права співвласників багатоквартирних будинків на управління (володіння та розпорядження) належним їм на праві спільної сумісної власності майном; судом не враховано, що вимога про визнання недійсним та скасування рішення відповідача-1 є похідною від вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів, укладених на його підставі; визнання договорів недійсними тягне за собою поновлення прав співвласників на самостійне управління належними їм будинками; відсутність у договорах на управління такої суттєвої умови договору як порядок перегляду (зміни) ціни послуги, в тому числі, у випадку зменшення фактичних витрат управителя, не лише порушує вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги», але й призводить до надприбутків відповідачів, а споживачів послуг - до необґрунтованих витрат; додатковими угодами №1 до договорів було безпідставно, в порушення вимог законодавства та без погодження із співвласниками будинків замінено сторону договору (управителя) та змінено кошториси (додаток №5 до договору); матеріалами справи підтверджується наявність зловмисної домовленості представників відповідачів при укладенні оспорюваних договорів, що є підставою для визнання їх недійсними відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГО «ЗПОС» на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі №925/1147/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.07.2020, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

16.06.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Черкаської місцевої прокуратури надійшли пояснення, в яких прокурор просив апеляційну скаргу ГО «ЗПОС» задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Підтримуючи вимоги апеляційної скарги позивача, прокурор вказував на те, що оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Черкаси в усіх будинках м. Черкаси, де не створені ОСББ та не прийняте рішення щодо управління будинком, виходить за межі компетенції Виконавчого комітету Черкаської міської ради та порушує права співвласників багатоквартирних будинків на управління (володіння та розпорядження) майном належним їм на праві спільної сумісної власності; дійшовши висновку, що оскаржуючи рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 550 від 15.05.2020, позивач обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, так як скасування даного рішення не призведе до поновлення прав співвласників багатоквартирних будинків, суд першої інстанції помилково не врахував ту обставину, що вимога про визнання недійсним та скасування вказаного рішення відповідача-1 є похідною від вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів, укладених на його підставі; визнання оспорюваних договорів недійсними тягне за собою поновлення прав співвласників на самостійне управління належними їм будинками; оспорювані договори є недійсними, оскільки співвласники будинків не уповноважували відповідача-1 проводити конкурс та укладати договори в їх інтересах, тобто такі договори укладені Виконавчим комітетом Черкаської міської ради без повноважень та без відповідного дозволу; оспорювані договори не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, Правилам надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типовому договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05.09.2018.

Відповідачі скористалися правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-1 наголошував на тому, що у даній справі ГО «ЗПОС» звернулась з позовом про скасування рішень виконкому міськради та про визнання недійсними договорів, у якому позивач не є ані стороною, ані зацікавленою особою, останнім не доведено порушення своїх прав та інтересів; у відповідності до вимог законодавства конкурс з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Черкаси може бути проведено як за зверненням співвласників багатоквартирного будинку, так і без такого звернення; проект оспорюваних договорів, затверджений виконкомом та розроблений на основі Типового договору, що затверджений Кабінетом Міністрів України, та повністю йому відповідають; Кошторис на утримання будинку та прибудинкової території складений за формою, що передбачена в Типовому договорі, затвердженому Кабінетом Міністрів України; в оспорюваних договорах наявний додаток № 4, що враховує усі передбачені законом вимоги, а саме, перелік складових послуги з управління багатоквартирним будинком м. Черкаси; твердження апелянта про те, що укладаючи оспорювані договори, відповідач-1 діяв всупереч інтересам територіальної громади міста не підтверджені жодними доказами.

Відповідачі-2, 3, 4, 5, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, також вказували на те, що у своїй апеляційній скарзі позивач не наводить жодного положення національного законодавства України, прямої норми законів України, які б встановлювали право ГО «ЗПОС» на звернення до суду з даним позовом у спірних правовідносинах; окрім визначення права будь-якої громадської організації у своєму статуті на звернення до суду таке право має бути чітко визначено у законодавчому акті, в іншому випадку діяльність громадських організацій дублює та підміняє повноваження інших уповноважених органів; позивач не зазначив яким чином оспорювані рішення та договори порушують саме його права та охоронювані законом інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, не навів будь-яких обґрунтувань такого порушення та того, яким чином задоволення даного позову може відновити його попереднє становище, що існувало до укладання таких договорів, а також не надав доказів, що підтверджують вказані обставини; оспорювані рішення та договори стосуються конкретного кола осіб, визначених у цих договорах, та породжують права та обов`язки виключно для цих суб`єктів правовідносин; судовою практикою при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними підтримується правова позиція стосовно того, що власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Також відповідачі-2, 3, 4, 5 наголошували на безпідставності доводів апелянта щодо відсутності у відповідача-1 повноважень на проведення конкурсу без звернення співвласників багатоквартирного будинку та укладання договорів із переможцем даного конкурсу з огляду на те, що відповідне право виконавчому органу місцевої ради надано ч. 5 ст. 13 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», яка є чинною, а прийняті зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не є такими, що виключають наведену норму та діють паралельно з метою встановлення додаткових гарантій для співвласників багатоквартирних будинків в частині закріплених на законодавчому рівні спеціальних строків призначення конкурсу на управителя, виключно у разі звернення співвласників будинків; призначення, проведення та оголошення результатів конкурсу щодо управителя багатоквартирними будинками у м. Черкаси Виконавчим комітетом Черкаської міської ради було здійснено без жодних порушень та у відповідності до положень діючого законодавства України, а тому дії останнього є правомірними, у тому числі щодо укладання оспорюваних договорів.

Крім того, відповідачі-2, 3, 4, 5 вказували на безпідставність тверджень апелянта щодо відсутності в оскаржуваних договорах положень про порядок та умови внесення змін до договору щодо ціни послуг, оскільки такі договори складені на основі Типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та містять розділ «Порядок та умови внесення змін до договору», пункти 25 - 27 якого визначають порядок внесення відповідних змін до договору.

У поданих відзивах на апеляційну скаргу відповідачі-2, 3, 4, 5 також зазначають про те, що посилаючись на ст. 232 ЦК України як на підставу позовних вимог, позивач не наводить жодних доказів, що підтверджують наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною оспорюваних договорів; судом правомірно відмовлено у витребуванні розподільчих балансів у зв`язку з пропуском строку заявлення клопотання про таке витребування та його необґрунтованістю, оскільки під час подання позивачем заяви про зміну підстав позову питання щодо розподільчих балансів не було порушено; з огляду на недотримання позивачем вимог ст. 81 ГПК України, судом також правомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування додаткових угод до оспорюваних договорів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 оголошено у розгляді справи №925/1147/19 перерву на 02.09.2020.

На електронну пошту Північного апеляційного господарського суду надійшли: 26.08.2020 від позивача - пояснення та міркування позивача щодо правових питань аспектів та підстав задоволення апеляційної скарги; 01.09.2020 від позивача - клопотання про відкладення розгляду справи; 02.09.2020 від позивача - заява про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

02.09.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з укладенням напередодні судового засідання договору про надання правової допомоги та необхідністю останнього ознайомитись з матеріалами справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.09.2020.

09.09.2020 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли: пояснення щодо розгляду справи у суді апеляційної інстанції; пояснення №2 щодо правоздатності ГО «ЗПОС» на захист прав у суді як своїх членів, так і невизначеного кола споживачів; заява про забезпечення процесуальних прав позивача/апелянта та участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у зв`язку з застосуванням заходів щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; клопотання про витребування доказів та зупинення у зв`язку з цим судового розгляду.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 266 ГПК України, відповідно до якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, з огляду на подання скаржником 26.08.2020 та 09.09.2020 додаткових пояснень, які за своїм змістом містять додаткові обґрунтування вимог апеляційної скарги та нові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, поза межами встановленого процесуальним законом строку, колегія суддів дійшла висновку про залишення таких додаткових пояснень без розгляду в порядку ч.2 ст.207 ГПК України.

У судовому засіданні 09.09.2020, поставивши на обговорення заявлене позивачем клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, колегія суддів, вислухавши з цього приводу думку представників сторін, порадившись, ухвалила залишити вказане клопотання без розгляду, як таке, що подано з порушенням встановленого строку.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст. 197 ГПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Однак, скаржник звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції без дотримання вимог, передбачених ч. 2 ст. 197 ГПК України, а саме, у день судового засідання та за відсутності доказів надсилання копії такої заяви іншим учасникам справи.

При цьому, прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання однієї із сторін.

Поставивши на обговорення заявлене позивачем клопотання про витребування доказів та зупинення у зв`язку з цим судового розгляду, проти якого представники відповідачів заперечували, а представник позивача та прокурор - поклалися на розсуд суду, колегія суддів, порадившись, ухвалила в його задоволенні відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

У судовому засіданні 09.09.2020 представник скаржника та прокурор підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідачів проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

09.09.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси» від 14.12.2018 №1176 (далі - Рішення №1176) оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси не пізніше 30 днів після оприлюднення оголошення (а.с. 36, т. 1).

Згідно з п. 2 Рішення №1176 вирішено, що відповідно до складеного переліку будинків, у яких не створено об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, співвласники яких не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, визначити об`єкти конкурсу у вигляді двох груп багатоквартирних будинків міста Черкаси (додаток 1).

Відповідно до п.п. 3-4 Рішення №1176 для проведення конкурсу вирішено утворити конкурсну комісію та затвердити її склад (додаток 2), Положення про конкурсну комісію для проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси (додаток 3).

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.03.2019 №289 «Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.12.2018 №1176 «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси» внесено зміни до Рішення №1176, а саме, додаток 2 викладено в новій редакції; визнано таким, що втратило чинність рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 05.02.2019 №139 «Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.12.2018 №1176 «Про проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси» (а.с. 37, т. 1).

На засіданні комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Черкаси, яке відбулося 03-13 травня 2019 року, що оформлене протоколом №10, переможцем конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси стало ТОВ «Сантехбудконструкція» (а.с. 38-45, т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.05.2019 №550 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» визначено переможцем конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси та призначено управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси, згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 23.04.2019 №474 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.04.2019 №413 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12.02.2019 №158 «Про затвердження документації для проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси» по першому-четвертому лоту конкурсу ТОВ «Сантехбудконструкція» (а.с. 46, т. 1).

20.05.2019 між ТОВ «Сантехбудконструкція» (у тексті договору - управитель), в особі директора Бортника Ю.З., що діє на підставі Статуту, та відповідно до протоколу засідання комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси від 13.05.2019 №10 від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м.Черкаси, вул. В. Галви, 39 Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І., що діє на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про переможця конкурсу з визначення управителя багатоквартирних будинків» від 15.05.2019 №550, було укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №253 (далі - договір №253, а.с. 159-169, т. 1), за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою м. Черкаси, вул. В. Галви, 39, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до пункту 3 договору №253 послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

Послуга з управління включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Послуга з управління надається відповідно до вимог до якості згідно з додатком 4 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 10 договору №253 ціна послуги з управління становить 4,3401 грн (у тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку у розмірі 3,3801 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю у розмірі 0,9600 грн на місяць.

Згідно з пунктом 11 договору №253 плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Пунктом 27 договору №253 визначено, що у разі зміни організаційно-правової форми, найменування та/або інших реквізитів однієї із сторін договору - юридичної особи, остання письмово повідомляє іншій стороні у семиденний строк з дати настання змін у письмовому вигляді.

Відповідно до пункту 30 договору №253 останній набирає чинності з дня його підписання та укладається строком на один рік.

20.05.2019 між ТОВ «Сантехбудконструкція» (у тексті договору - управитель), в особі директора Бортника Ю.З., що діє на підставі Статуту, та відповідно до протоколу засідання комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси від 13.05.2019 №10 від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м.Черкаси, вул. В. Галви, 41 Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І., що діє на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про переможця конкурсу з визначення управителя багатоквартирних будинків» від 15.05.2019 №550, було укладено аналогічний за змістом договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №254 (далі - договір №254, а.с. 83-93, т. 1), за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. В.Галви, 41, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до пункту 10 договору №254 ціна послуги з управління становить 4,1733 грн (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 3,3908 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 0,7825 грн на місяць.

20.05.2019 між ТОВ «Сантехбудконструкція» (у тексті договору - управитель), в особі директора Бортника Ю.З., що діє на підставі Статуту, та відповідно до протоколу засідання комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси від 13.05.2019 №10 від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м.Черкаси, вул. С.Кішки, 218 виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І., що діє на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про переможця конкурсу з визначення управителя багатоквартирних будинків» від 15.05.2019 №550, було укладено аналогічний за змістом договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №365 (далі - договір №365, а.с. 94-102, т. 1), за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: м.Черкаси, вул. С. Кішки, 218, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до пункту 10 договору №365 ціна послуги з управління становить 4,1733 грн (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 3,3908 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 0,7825 грн на місяць.

20.05.2019 між ТОВ «Сантехбудконструкція» (у тексті договору - управитель), в особі директора Бортника Ю.З., що діє на підставі Статуту, та відповідно до протоколу засідання комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси від 13.05.2019 №10 від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м.Черкаси, вул. С.Кішки, 220, Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І., що діє на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про переможця конкурсу з визначення управителя багатоквартирних будинків» від 15.05.2019 №550, було укладено аналогічний за змістом договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №366 (далі - договір №366, а.с. 103-113, т. 1), за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. С.Кішки, 220, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до пункту 10 договору №366 ціна послуги з управління становить 4,8137 грн (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 3,8537 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 0,9600 грн на місяць.

20.05.2019 між ТОВ «Сантехбудконструкція» (у тексті договору - управитель), в особі директора Бортника Ю.З., що діє на підставі Статуту, та відповідно до протоколу засідання комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків міста Черкаси від 13.05.2019 №10 від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м.Черкаси, вул. Чайковського, 48, Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І., що діє на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про переможця конкурсу з визначення управителя багатоквартирних будинків» від 15.05.2019 №550, було укладено аналогічний договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №403 (далі - договір №403, а.с. 114-125, т. 1), за умовами якого управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: м.Черкаси, вул. Чайковського, 48, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Відповідно до пункту 10 договору №403 ціна послуги з управління становить 4,9771 грн (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 4,0171 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 0,9600 грн на місяць.

На виконання пункту 27 оспорюваних договорів повідомленням від 02.07.2019 управитель повідомив Виконавчий комітет Черкаської міської ради, що відповідно до протоколу зборів учасників ТОВ «Сантехбудконструкція» від 18.06.2019 №0618/19 у відповідності до положень Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» прийнято рішення про затвердження Статутів Товариств з обмеженою відповідальністю, які створені шляхом виділу в результаті реорганізації товариства з обмеженою відповідальністю та їх розподільчих балансів станом на 18.06.2019 та обрання директора Товариств з обмеженою відповідальністю, які створені шляхом виділу в результаті реорганізації ТОВ «Сантехбудконструкція» (а.с. 126-141, т. 1).

Правонаступниками ТОВ «Сантехбудконструкція» є, у тому числі:

ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 13» у питаннях надання послуг з управління багатоквартирними будинками за адресами, у тому числі: вул.В.Галви, 39 (договір №253) та вул.В.Галви, 41 (договір №254);

ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 18» в питаннях надання послуг з управління багатоквартирними будинками за адресами, в тому числі: вул. С. Кішки, 218 (договір №365) та вул. С. Кішки, 220 (договір №366);

ТОВ «УК «Нова якість» Дільниця 19» в питаннях надання послуг з управління багатоквартирними будинками за адресами, в тому числі: вул.Чайковського, 48 (договір №403).

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні-вересні 2019 року до ГО «ЗПОС» звернулись співвласники багатоквартирних будинків у м.Черкаси з заявами про вступ до громадської організації та надання їй повноважень з питань оскарження договорів про надання послуги з управління багатоквартирними будинками з ТОВ «Сантехбудконструкція» та його правонаступниками з групи ТОВ «Нова якість», вказуючи на те, що співвласники багатоквартирних будинків не уповноважували Виконком Черкаської міської ради на проведення конкурсу на управителя їхніх будинків та укладення договорів з переможцем (а.с. 199-221, т. 1).

У вказаних заявах зазначено, що про існування такого конкурсу співвласники багатоквартирних будинків дізналися лише після отримання платіжних документів, в яких вартість тарифів за обслуговування будинку та прибудинкової території збільшилась приблизно вдвічі порівняно з тарифами комунального підприємства, яке здійснювало таке обслуговування будинків раніше; ціну та перелік послуг не погоджувались; укладені договори не відповідають вимогам чинного законодавства та були укладені зі сторони співвласників багатоквартирного будинку особою без належних повноважень на представництво.

Звертаючись із даним позовом до суду, ГО «ЗПОС» зазначає, що оспорювані рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради є протиправними та підлягають скасуванню, а договори визнанню недійсними, оскільки співвласники будинків не уповноважували відповідача-1 на проведення конкурсу та укладення договорів в їх інтересах.

Крім того, за твердженням позивача, оспорювані договори не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, Правилам надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типовому договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05.09.2018.

Також, з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову, позивач вказував на безпідставне та безпредметне доповнення предмету послуги за оспорюваними договорами внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною (ст. 232 ЦК України) та порушення відповідачами Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цією ж статтею визначено і орієнтовний перелік способів захисту, зокрема, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, особа, законний інтерес або право якої порушено внаслідок прийняття рішення органом місцевого самоврядування, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено вищевказаною нормою матеріального права.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пункт 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлює, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення рішенням органу місцевого самоврядування прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто вказана норма правом оспорювати правочин наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

З огляду на зазначені приписи, а також правила ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц, у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 750/2728/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 462/4611/13-ц, а також у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 № 9.

Таким чином, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому, відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлене загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.

Підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

За загальним правилом (частина 1 статті 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Тобто, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

При цьому позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може обирати між кількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина 2 статті 5 ГПК України).

Наведене з урахуванням положень частини 1 статті 2 ГПК України свідчить, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту повинен насамперед слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/1500/18.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Водночас, частиною 5 статті 53 ГПК України передбачено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. Дане положення кореспондується з приписами статті 45 ГПК України: позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Позивач у даній справі - ГО «ЗПОС» наголошує на тому, що позов подано фактично в інтересах споживачів - співвласників багатоквартирних будинків, зокрема, фізичних осіб, які є членами даної громадської організації.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Правові та організаційні засади діяльності громадських організацій визначені в Законі України «Про громадські об`єднання» від 22.03.2012 №4572-VI, згідно зі статтею 1 якого громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

У пункті 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про громадські об`єднання» зазначено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.11.2013 №12-рп/2013 виходить з того, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Як встановлено місцевим господарським судом, ГО «ЗПОС» є добровільною, незалежною і позапартійною організацією, створеною в результаті вільного волевиявлення громадян для спільного досягнення своїх цілей і реалізації спільних інтересів, що здійснює свою діяльність на засадах законності, гуманності, добровільності і самоврядування (п. 1.1 Статуту ГО «ЗПОС»).

Відповідно до підпунктів 2.2.2-2.2.4 пункту 2 Статуту ГО «ЗПОС» остання має право представляти і захищати права та інтереси споживачів, громадян та неповнолітніх дітей в судах, органах виконавчої вади та органах місцевого самоврядування; звертатися з позовами, заявами та скаргами до суду про визнання дій продавця, виробника (підприємства, що виконує їх функції), виконавця протиправними щодо невизначеного кола споживачів і припинення цих дій, відшкодування матеріальної шкоди; захищати в суді права споживачів, які не є членами громадських організацій споживачів (об`єднань споживачів) у тому числі, шляхом вступу у судові справи у якості третіх осіб із самостійними вимогами.

Разом з тим, окрім визначення права будь-якої громадської організації у своєму статуті на звернення до суду таке право має бути чітко визначено у законодавчому акті, в іншому випадку, діяльність громадських організацій дублює та підміняє повноваження уповноважених органів.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про захист прав споживачів» об`єднання споживачів мають право звертатися з позовом до суду про визнання дій продавця, виробника (підприємства, що виконує їх функції), виконавця протиправними щодо невизначеного кола споживачів і припинення цих дій. При задоволенні такого позову суд зобов`язує порушника довести рішення суду у встановлений ним строк через засоби масової інформації або іншим способом до відома споживачів.

Разом з тим, предметом позову у даній справі (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог) є вимоги про визнання недійсними договорів та визнання протиправним рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради, який не є продавцем чи виробником у розумінні вказаного Закону, тобто наведена норма не застосовується до спірних правовідносин.

Жодної норми, яка б встановлювала право громадського об`єднання (громадської організації) на звернення з позовом до господарського суду в інтересах своїх членів задля захисту їх порушених (оспорюваних) прав чи інтересів, а також інших осіб, зокрема, співвласників багатоквартирних будинків, щодо визнання недійсними договорів, сторонами яких не є ані сама громадська організація, ані її члени, та щодо визнання протиправними рішень органів місцевого самоврядування, які стосуються конкретного кола осіб, законодавство, у тому числі Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не містить та позивачем не наведено.

Колегія суддів звертає увагу, що право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені випадки, в яких коло таких осіб є обмеженим. Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві позивач, з-поміж іншого, обґрунтував, які конкретно з його прав та охоронюваних законом інтересів порушуються та які правові наслідки безпосередньо для нього породжує задоволення відповідного позову.

З урахуванням наведених вище приписів, позивачем при зверненні до суду з вимогами про скасування рішень виконкому міськради та визнання недійсними договорів повинно було б бути доведено не лише наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсними договорів та визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування, а також обов`язково - наявність саме у позивача права чи інтересу, яке було порушене у результаті прийняття спірного рішення та укладення оспорюваних правочинів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, порушення, невизнання або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим, а тому саме на позивача покладено обов`язок довести за допомогою належних та допустимих доказів наявність фактичних обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем, відповідно до вимог статті 74 ГПК України, обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права чи інтересу відповідачем.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від інших встановлених обставин справи.

Однак, всупереч положенням процесуального законодавства, позивачем ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного провадження у справі не було доведено порушення відповідачами його прав, за захистом яких він звернувся до суду, не обґрунтовано, яким чином оскаржуване рішення та оспорювані договори порушують саме його права та охоронювані законом інтереси, не надано доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку позивачем подано позов про скасування рішень виконкому міськради та про визнання недійсними договорів, у якому він не є ані стороною, ані зацікавленою особою. Оскаржуване рішення та оспорювані договори стосуються конкретного кола осіб, визначених у цих договорах та породжують права та обов`язки виключно для цих суб`єктів правовідносин, а не для позивача.

Враховуючи відсутність у позивача права представляти інтереси співвласників багатоквартирних будинків м. Черкаси, і як наслідок відсутність порушення оспорюваними договорами та рішенням прав та інтересів саме позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності надавати оцінку доводам апеляційної скарги щодо неправомірності укладення відповідачами таких договорів та прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення.

Наведені обставини не мають значення для розгляду даної справи і не підлягають встановленню при ухваленні судового рішення про визнання недійсними договорів та скасування рішення органу місцевого самоврядування за позовом позивача, який взагалі не належить до кола осіб, які мають право на звернення з даним позовом до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 912/646/19, від 23.10.2019 у справі № 910/13263/18, від 08.07.2020 у справі № 910/13840/18.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції правової оцінки вступу у справу прокурора в інтересах держави, які прокурор визначив як інтереси територіальної громади міста Черкаси, з посиланням на абз. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України, якою встановлено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача, колегія суддів відхиляє, адже провадження у даній справі було відкрито за позовом ГО «ЗПОС», а не за позовом прокурора, відтак, останній, вступивши у дану справу, не міг набути статусу позивача у справі.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ГО «ЗПОС».

При цьому, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку позивача виявилось, зокрема, в діях суду щодо розгляду справи та прийняття оскаржуваного рішення за відсутності представника позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2020 представник позивача подав до Господарського суду міста Києва клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з хворобою постійного представника позивача адвоката Івашкової Н.Є. та неможливістю замінити останнього на іншого представника.

Згідно з ч.ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав як, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розглянувши клопотання представника позивача, оцінивши наведені заявником підстави, та з огляду на те, що у попередньому судовому засіданні (06.03.2018) за участю представника позивача суд першої інстанції розпочав розгляд справи по суті, у тому числі, заслухав пояснення усіх учасників справи, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що доводи представника позивача щодо необхідності відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причини його хвороби) є непереконливими, оскільки громадська організація є юридичною особою (у попередніх засіданнях участь брали інші представники позивача) і позивач не позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами.

При цьому, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, а неявка представника позивача не позбавляє суд права на закінчення розгляду справи.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Доводи скаржника про можливість суду залишити позовну заяву без розгляду з посиланням на ч. 4 ст. 202 ГПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки за її змістом такий обов`язок залежить не лише від неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, а також і від того чи перешкоджає нез`явлення позивача у судове засідання вирішенню спору.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з відхиленням його клопотань про витребування доказів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Приписами ст. 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно зі ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, частина 2 ст. 81 ГПК України передбачає, що у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2019 позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з клопотанням про витребування від Виконавчого комітету Черкаської міської ради додаткових угод від 10.09.2019 до оспорюваних договорів.

Разом з тим, оскільки при поданні вказаного клопотання про витребування доказів позивачем не було дотримано вимог положень ст. 80 ГПК України, зокрема, не вказано заходів, які були ним вжиті для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні такого клопотання.

Посилання позивача на направлення адвокатського запиту правомірно відхилено місцевим господарським судом з огляду на те, що згаданий запит був адресований ТОВ «Сантехбудконструкція», а не Виконавчому комітету Черкаської міської ради, у якого позивач просить витребувати відповідні документи, а відповідь на цей запит не свідчить про відмову товариства надати витребувані документи. Крім того, вказаний запит було направлено ТОВ «Сантехбудконструкція» у той час, коли витребовувані позивачем додаткові угоди ще не існували.

При цьому, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.11.2019 було задоволено клопотання позивача про долучення додаткових угод до оспорюваних договорів, у витребуванні яких було відмовлено ухвалою від 22.11.2019.

Крім того, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції ухвалою від 29.11.2019 було правомірно відмовлено у витребуванні розподільчих балансів у зв`язку з пропуском строку заявлення клопотання про таке витребування та його необґрунтованістю, оскільки під час подання позивачем заяви про зміну підстав позову питання щодо розподільчих балансів не було порушено.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22.11.2019 задоволено заяву позивача про зміну підстав позову та відкладено підготовче засідання у справі з метою ознайомлення усіх учасників справи з вказаною заявою та можливістю надання заяв по суті з приводу зміни підстав позову.

Отже, подаючи заяву про зміну підстав позову заявник зобов`язаний був надати відповідні докази на підтвердження обґрунтування цієї зміни або письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки клопотання про витребування доказів від 29.11.2019 подане позивачем поза межами строку, визначеного приписами ст. ст. 80, 81 ГПК України, та оскільки позивачем не обґрунтовано неможливість подання зазначеного клопотання у відповідний строк, місцевий господарський суд правомірно залишив вказане клопотання без задоволення.

Разом з тим, як при зверненні до суду першої інстанції з клопотанням про витребування доказів, а саме, розподільчих балансів виділу нової юридичної особи (відповідачів-3, 4, 5), так і під час заявлення суду апеляційної інстанції аналогічного за змістом клопотання про витребування доказів від Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, позивачем не було доведено необхідність встановлення у даній справі обставин, які можуть підтвердити такі докази.

Крім того, як вбачається з заявленого суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, позивач просив також зупинити судовий розгляд, водночас не вказуючи жодних підстав для такого зупинення, що свідчить про його безпідставність та необґрунтованість. При цьому, колегія суддів зазначає, що нормами процесуального законодавства не передбачено такої підстави для зупинення провадження у справі як необхідність витребування доказів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що подання клопотань після переходу до початку розгляду справи по суті без належних на те правових підстав є по своїй суті затягуванням судового процесу.

Необґрунтовані клопотання призводять до штучного затягування судового процесу, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Разом з тим, поновлення процесуальних строків є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також, судова колегія наголошує, що згідно з приписами ч. 1-3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі №925/1147/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ГО «ЗПОС» має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації «Захист прав обманутих споживачів» на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі № 925/1147/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2020 у справі №925/1147/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1147/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.09.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз