ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" вересня 2020 р. м. ХарківСправа № 922/1502/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши матеріали справи

за позовом заступника керівника Володимир - Волинської місцевої прокуратури Волинської області (45500, Волинська обл., смт. Локачі, вул. І.Франка, 3) в інтересах держави, в особі 1. Західного офісу Держаудитслужби України (79007, м. Львів, вул. Костюшка, 8) 2. Сектор освіти Локачинської районної державної адміністрації Волинської області (45500, Волинська обл., смт. Локачі, вул. Героїв Майдану, 38)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, оф. 1002)
про стягнення 40129,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов заступника керівника Володимир - Волинської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави, в особі: 1. Західного офісу Держаудитслужби України, 2. Сектор освіти Локачинської районної державної адміністрації Волинської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (відповідач) про стягнення коштів у сумі 40129,06 грн. В обґрунтування позову прокурором зазначено наступне. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 2 ст. 215 ЦК України додаткові угоди №1 від 21.02.2019 та №2 від 25.02.2019 до Договору про постачання природного газу для потреб побутових споживачів №19-166 від 06.02.2019 є нікчемними, а, отже, недійсними, оскільки укладені в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому є всі підстави вважати, що кошти, які отримані на підставі нікчемних угод отримані безпідставно. В період дії вказаної додаткової угоди №2 від 25.02.2019 до Договору відповідачем, згідно акту прийому-передачі №853 від 28.02.2019 поставлено споживачу природного газу на загальну суму 231513,76 грн. об`ємом 20,579 тис. м. куб. (оплачено платіжними дорученнями №34 від 06.03.2019 на суму 15975 грн., №35 від 06.03.2019 на суму 12172,50 грн., №297 від 06.03.2019 на суму 142481,26 грн. та №298 від 06.03.2019 на суму 60885,00 грн., загальна сума 231513,76 грн.) Оскільки додаткові угоди №1 від 21.02.2019 та №2 від 25.02.2019 до договору про постачання природного газу для потреб побутових споживачів №19-166 від 06.02.2019 є нікчемними, розрахунок за поставлений природний газ у період лютого 2019 року повинен здійснюватися за ціною, вказаною в основному договорі про постачання природного газу для потреб побутових споживачів №19-166 від 06.02.2019, а саме 9300 грн. за 1 тис. м. куб. природного газу. Отже, вартість поставленого природного газу повинна становити 191384, 70 грн., а не 231513,76 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається зі сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 року у справі №922/1502/20 позов залишено без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалено повернути з Державного бюджету України Прокуратурі Волинської області 2102,00 грн. судового збору, сплаченого до Господарського суду Харківської області згідно платіжних доручень: №784 від 04.05.2020 року на суму 1731,89 грн. та №783 від 04.05.2020 року на суму 370,11 грн., відповідно до п.4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Не погоджуючись із постановленою ухвалою господарського суду Харківської області, прокурор реалізував право на апеляційне оскарження та скерував до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу. 04 вересня 2020 року, постановою Східного апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 у справі № 922/1502/20 скасовано, справу № 922/1502/20 направлено до господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

11 вересня 2020 року матеріали справи повернулись до господарського суду Харківської області.

Суддя Сальнікова Г.І., з метою уникнення сумнівів у її неупередженості при розгляді справи № 922/1502/20, вважає за необхідне заявити самовідвід виходячи з наступного.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (частини 1, 9 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Саме така правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 9901/22/17.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

Так, законодавством України встановлені підстави подання відводу (самовідводу), системний аналіз яких свідчить, що усунення судді від правосуддя повинно бути мотивованим і відповідати меті забезпечення неупередженості суду.

В цій частині слід зазначити, що вимога про вмотивованість заяви про самовідвід прямо випливає зі змісту частини 1 статті 38 ГПК України. Аналіз цієї норми права, а також норм статей 35-37 ГПК України показує, що законодавець визнає за суддею право на самовідвід, але тільки в разі наявності визначеної причини, в силу якої правосуддя може бути упередженим або несе ризики виглядати таким.

Підставою, покладеною суддею господарського суду Харківської області Сальніковою Г.І. в основу заяви про самовідвід у справі № 922/1502/20 стає те, що постановляючи ухвалу від 01 липня 2020 року головуючим суддею була сформована правова позиція по даній справи. Так, суддя Сальнікова Г.І., обґрунтовуючи свою позицію, виходила з приписів п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, було враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 819/478/17

Таким чином, питання та оцінка підставам і правомірності звернення прокуратури з позовом не здійснювались.

Скасовуючи ухвалу суду від 01 липня 2020 року, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зауважила, що посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, оскільки суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду, виходив з приписів п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України та не досліджував питання і не надавав оцінку підставам і правомірності звернення прокуратури з позовом у розмірі позиції, наведеній у вказаній постанові.

Суд наголошує на тому, що розглядаючи конкретну судову справу (здійснюючи правосуддя) судді самостійно визначають коло законодавства, що регулює спірні правовідносини, застосовують його, здійснюють його тлумачення, вирішують питання про розгляд заяв та клопотань учасників судового процесу та надають правову оцінку обставинам справи на підставі саме внутрішнього переконання, що ґрунтується на приписах закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" зазначено, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Морель проти Франції", пункти 45-50; "Пескадор Валеро проти Іспанії", пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лука проти Румунії", пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; "Пабла Кю проти Фінляндії", пункт 30; "Мікалефф проти Мальти", пункт 96).

У рішенні в справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України", пункт 52).

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію. У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами "правосуддя має не лише здійснюватися, але й виглядати таким, що здійснюється". На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості.

З огляду на викладену вище практику Європейського суду з прав людини, суддею Сальніковою Г.І. у заяві про самовідвід, доведено наявність (складових, визначених Європейським судом) критеріїв в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v.Malta (Мікаллефф проти Мальті) пункт 98).

За Законом України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (статті 2, 6 Закону).

В світлі наведених обставин та норм чинного законодавства, які підлягають застосуванню, виходячи із основних засад (принципів) господарського судочинства, враховуючи необхідність об`єктивного розгляду даної справи, уникнення напруженості, з метою виключення будь-яких сумнівів в неупередженості або необ`єктивності суду та забезпечення довіри до судової влади України, суддя Сальнікова Г.І. заявляє самовідвід від розгляду справи 922/1502/20.

Керуючись статтями 32, 35, 38, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Сальнікової Г.І. у справі № 922/1502/20 задовольнити.

Матеріали справи № 922/1502/20 передати на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Суддя Г.І. Сальнікова