ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1929/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеуранта" (65074, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 63)

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19)

про стягнення 73 935,86 грн

Історія справи.

1. Короткий зміст позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеуранта".

01.07.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сеуранта" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 73 935,86 грн та судові витрати.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.07.2020р. відкрито провадження у справі №916/1929/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 06.07.2020р. була вручена представникам позивача та відповідача нарочно у приміщенні Господарського суду Одеської області, що підтверджується відмітками про отримання.

20.07.2020р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.08.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, в якому останній просив суд надіслати на електронну адресу товариства сканкопії документів, які наявні в матеріалах справи. Відповідні документи була направлені на електронну адресу позивача 26.08.2020р., про що свідчить відповідна роздруківка з поштового сервісу (а.с.68).

10.08.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеуранта".

Відповідачем порушено строки оплати поставленого за договором №ОД/НХ-17-605/НЮ товару, що в свою чергу призвело до порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сеуранта" своїх зобов`язань з оплати придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю "Монблант" та поставленого відповідачу товару та сплати суми штрафу.

Сплачені ТОВ "Сеуранта" штрафні санкції позивач вважає збитками, понесеними підприємством внаслідок невиконання АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїх зобов`язань з оплати поставленого товару.

3.2. Доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Позивачем не доведено причино-наслідкового зв`язку між невиконанням залізницею зобов`язань за договором та заподіяними збитками.

Здійснюючи господарську діяльність, ТОВ "Сеуранта" не має жодних законних підстав вважати, що відповідач має нести відповідальність за договором поставки, по якому останній не є стороною.

Станом на 31.07.2017р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 641 823,22 грн, що спростовує твердження ТОВ "Сеуранта" щодо відсутності грошових коштів на погашення заборгованості за договором, укладеним з ТОВ "Монблант".

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

06.06.2017р. між ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (змінено організаційно-правову форму на акціонерне товариство) (замовник) та ТОВ "Сеуранта" (постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-17-605НЮ (а.с.8-12), згідно умов якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі. Найменування товару: фанера та плити ДВП. (п.п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (додаток №2).

Згідно п. 6.1. договору замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації. Загальна сума по договору 410 499,33 грн, у тому числі ПДВ 20% 68 416,55 грн (п. 6.4. договору).

Відповідно до п.п.7.2. розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 20 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Термін дії договору у пункті 16.2. сторонами погоджено з моменту його підписання до 31.12.2017р., а в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань.

Наявна в матеріалах справи специфікація №1 (а.с.13) свідчить про погодження сторонами поставки товару на загальну суму 410 499,33 грн. При цьому терміни поставки сторонами визначено у додатку №2 до договору графік поставки (а.с.14).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу обумовлений у специфікації товар на загальну суму 409 261,76 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №33 від 23.06.2017р. на суму 97 729,62 грн, №37 від 26.06.2017р. на суму 190 597,80 грн, №42 від 18.07.2017р. на суму 120 934,34 грн (а.с.15-17).

Поставлений позивачем товар, як свідчать матеріали справи, був оплачений відповідачем платіжними дорученнями 30.08.2017р. на суми 97 729,62 грн, та 120 934,34 грн, платіжним дорученням від 01.09.2017р. на суму 190 597,80 грн.

Також з доданих до позовної заяви документів судом встановлено, що 12.06.2017р. між ТОВ "Сеуранта" (покупець) та ТОВ "Монблант" (постачальник) було укладено договір поставки №PF-17 (а.с.21-23), відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Пунктом 1.2. договору сторонами погоджено, що поставка товару здійснюється партіями. Найменування товару Фанера ФК 1525х1524х8 мм, 1525х1525х10 мм, 1525х1525х18мм, 1525х1525х21 мм, плити ДВП. Загальна сума договору, відповідно до п.2.1. договору становить 238 602,12 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник здійснює поставку товару покупцю згідно замовлень покупця (у вигляді електронних листів, факсимільних повідомлень) протягом трьох днів з дати отримання замовлення від покупця.

Згідно п. 4.2.1. договору покупець оплачує товар протягом 30 банківських днів з дати отримання товару.

Пунктом 6.5. договору сторонами погоджено, що у випадку прострочення платежу, замовник має сплатити штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, та пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочки.

Як свідчать матеріали справи, на викання умов договору ТОВ "Монблант" було поставлено позивачу товар на загальну суму 238602,12 грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с.24-26).

Позивачем зазначено, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, ТОВ "Сеуранта" не мало можливості своєчасно оплатити поставлений та ТОВ "Монблант" товар, з огляду на що останнім було надіслано претензію про сплату заборгованості у сумі 238 602,12 грн, а також штрафу та пені у сумі 73 935,86 грн.

У підтвердження оплати заборгованості позивачем до матеріалів справи залучено платіжні доручення №12 від 17.10.2017р. на суму 246 687,05 грн та №26 від 26.10.2017р. на суму 65 850,93 грн (а.с.32-33).

5. Позиція суду.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправність поведінки боржника або кредитора у позадоговірних правовідносинах полягає у порушенні правової норми.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється поза межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

В даному випадку, збитки, які просить відшкодувати позивач, є такими, що виникли внаслідок порушення договірних зобов`язань, з огляду на що предметом доведення в рамках даної справи є наявність усіх елементів складу правопорушення.

Так, розглянувши матеріали справи, виходячи з позицій сторін, суд вважає доведеним факт порушення Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зобов`язань за договором поставки №ОД/НХ-17-605НЮ (п.7.2) в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що датами виконання грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором, з урахуванням п. 7.2. договору, є по накладній №33 - 25.07.2017р, накладній №37 - 25.07.2017р. та накладній №42 - 15.08.2017р.

Водночас в порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідачем прийнятий товар було оплачено 30.08.2017р., 01.09.2017р. та 30.08.2017р. відповідно.

Суд також вважає доведеним факт сплати позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Монблант" згідно платіжних доручень №12 від 17.10.2017р. та №26 від 26.10.2017р. грошових коштів за поставлений за договором товар на загальну сумі 312 537,98 грн, з яких 238 602,12 грн вартість товару, 73 935,86 грн - штрафні санкції.

Поряд з цим, суд вказує на те, що кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні грошового зобов`язання, натомість, на нього покладений обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданими збитками та їх розмір.

В той же час, оцінюючи наявність причино-наслідкового зв`язку між фактом порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки від 06.06.2017р. та понесеними позивачем збитками, суд враховує наступне.

Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають зазначеного прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Суд зауважує, що відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справ доказам, суд відзначає, що договір з ТОВ "Монблант" позивачем було укладено майже через тиждень після укладання договору з відповідачем.

Водночас договором від 12.06.2017р. передбачена значно суворіша відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у порівнянні з договором від 6.06.2017р.

За таких обставин, укладаючи зазначений договір та визначаючи умови щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, які є обов`язковими для виконання сторонами, позивач мав усвідомлювати ризики невиконання договірних зобов`язань.

Крім того, суд звертає увагу, що заявлена позивачем сума збитків була відшкодована останнім на підставі претензії від 30.08.2017р. (а.с.31) у добровільному, а не примусовому порядку. При цьому, досліджуючи таку претензію, суд зазначає, що остання не містить розрахунку штрафних санкцій у сумі 73 935,86 грн.

Суд також не погоджується з визначеним ТОВ "Монблант" у претензії останнім днем сплати по накладній від 18.07.2017р. на суму 104 993,82 грн - 29.08.2017р., оскільки вважає, що таким днем, з урахуванням положень п. 4.2.1. договору від 12.06.2017р., є 30.08.2017р. Тобто, фактично, відповідна претензія була виставлена в останній день оплати за договором, до моменту виникнення прострочення.

Враховується судом також факт сплати позивачем суми основного боргу по договору від 12.06.2017р. та штрафних санкцій лише 17.10.2017р. (перша частина) та 26.10.2017р. (друга частина), незважаючи на проведення оплат з боку відповідача на суму 218 663,96 грн. ще 30.08.2017р.

Суд також зазначає, що докази, надані позивачем на підтвердження відсутності на рахунках останнього грошових коштів, необхідних для оплати поставленого за договором від 12.06.2017р. товару, не можуть бути визнані судом належними та достовірними.

Так, у листі Головного управління ДПС в Одеській області, наданого позивачем в якості доказів наявності рахунків, наведено перелік фінансових установ, в яких обліковуються рахунки ТОВ "Сеуранта" станом на 03.04.2020р. Водночас, вказаний лист не містить інформації стосовно відкритих у ТОВ "Сеуранта" рахунків станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Не може бути прийнята судом також в якості належного доказу і надана позивачем виписка з рахунку в ПАТ "МТБ Банк" (а.с.69), оскільки матеріали справи свідчать, що основним рахунком, з якого позивачем здійснювались оплати по договору від 12.06.2017р., та на який відповідачем було перераховано грошові кошти за поставлений ТОВ "Сеуранта" товар, є рахунок, відкритий в АТ КБ "Приватбанк".

Натомість матеріали справи не містять повної виписки по рахунку позивача, відкритому у АТ КБ "Приватбанк", за спірний період, водночас містять лише вибіркові дані за період з 04.08.2017р. по 05.08.2017р. та з 28.08.2017р. по 29.08.2017р.

Поряд з цим, з урахуванням наданих відповідачем у підтвердження перерахування на рахунок позивача грошових коштів по інших договорах платіжних доручень (а.с.57-62), суд вважає доведеним наявність на рахунках ТОВ "Сеуранта" у спірний період коштів у відповідному розмірі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд зазначає про недоведення позивачем належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем зобов`язання і завданими позивачу збитками, з огляду на що вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Ю.М. Щавинська