ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 917/1461/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Дерлі І. І.,

за участю представників:

Офісу ГПУ - Скрипки М. В.,

відповідача-1 - не з`явились,

відповідача-2 - не з`явились,

третьої особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 (судді: Терещенко О. І. - головуючий, Сіверін В. І., Гетьман Р. А.)

за позовом заступника прокурора Полтавської області

до: 1. Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області,

2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Заступник прокурора Полтавської області (далі - Позивач, Прокурор) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області (далі - Відповідач-1, Решетилівська РДА), Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (далі - Відповідач-2, СТОВ "Хлібороб") про визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2010, укладеного між Решетилівською РДА та СТОВ"Хлібороб" площею 32,75 га, що розташована на території Решетилівської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:009:0018 та зобов`язання СТОВ"Хлібороб" звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,75 га кадастровий номер :00:009:0018 вартістю 1121769,70 грн, яка розташована на території Решетилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області.

1.2. В обґрунтування позову Прокурор посилався на те, що розпорядження голови Решетилівської РДА про затвердження технічної документації із землеустрою та укладений на його виконання договір оренди землі від 10.02.2010 не відповідають вимогам земельного законодавства, оскільки земельна ділянка площею 32,75 га до 2010 року не формувалася, їй не присвоювався кадастровий номер, не відкривалася поземельна книга, а тому надання дозволу на розробку саме технічної документації, а не проекту землеустрою щодо її відведення, не відповідає вимогам земельного законодавства (в редакції на час прийняття розпорядження). Також, як зазначав Прокурор, розпорядженням голови Решетилівської райдержадміністрації №258 від 10.06.2009 лише затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди СТОВ "Хлібороб", однак, саме рішення про передачу в оренду вищевказаної земельної ділянки відсутнє. Крім того, Прокурор зазначав, що спірний договір оренди не відповідає вимогам земельного законодавства, оскільки технічна документація з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки не розроблялась і не погоджувалась взагалі; у п. 5 спірного договору оренди земельної ділянки не зазначено її нормативну грошову оцінку.

Позивач також вказував, що позов подано у межах строку позовної давності, оскільки про порушення прав держави, як власника спірної земельної ділянки йому стало відомо 05.07.2017, тобто з дати отримання прокуратурою області листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 05.07.2017№7-16-0.6-4963/2-17.

1.3. Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в суді в якості позивача, Прокурор зазначив те, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження землями на території області, є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, оскільки спірна ділянка відносяться до земель державної власності сільськогосподарського призначення. Разом з тим, на думку Прокурора, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

2.2. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 у справі №917/1461/17 в позові відмовлено.

2.3. Указане рішення мотивоване тим, що спірний договір оренди землі був укладений Відповідачами з порушенням норм земельного законодавства, оскільки земельна ділянка (яка є його предметом та надавалася в оренду на підставі технічної документації із землеустрою) до 2010 року не формувалася, їй не присвоювався кадастровий номер, не відкривалася поземельна книга, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у відділі Держгеокадастру у Решетилівському районі відсутні, а тому надання дозволу на розробку технічної документації, а не проекту землеустрою щодо її відведення, не відповідає вимогам Земельного кодексу України. Судом також встановлено, що рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки не приймалося, у п. 5 договору оренди землі від 10.02.2010 не зазначено її нормативну грошову оцінку, яка, у свою чергу, взагалі не проводилася та не затверджувалася.

Одночасно місцевий господарський суд дійшов висновку, що належним позивачем у цій справі є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, оскільки воно наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі і земельною ділянкою площею 32,75 га, а відтак перебіг позовної давності починається від дня, коли саме Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області довідалось або могло довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому господарським судом першої інстанції встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області довідалося про порушення свого права ще в 2013 році, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності, з огляду на відповідну заяву Відповідача-2, та відмовив у позові.

2.4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 скасовано вказане рішення та ухвалено нове, яким позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 10.02.2010; зобов`язано СТОВ "Хлібороб" звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,75га, кадастровий номер :00:009:0018, передавши її Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області.

2.5. Ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, господарський суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про те, що розпорядження про затвердження технічної документації із землеустрою та укладений на його виконання спірний договір не відповідають вимогам земельного законодавства.

Разом з тим, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що заступник прокурора Полтавської області у даній справі обґрунтовано здійснює представництво в суді законних інтересів держави, оскільки у даному разі захист таких інтересів не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, тобто органу, який виконує функції розпорядника відповідних земель від імені власника, яким є держава Україна, та до компетенції якого законодавчо віднесені відповідні повноваження, а тому Прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, тобто набув статусу позивача. З огляду на викладене господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що Прокурор звернувся до суду у межах строку позовної давності, оскільки у даному випадку зазначений строк повинен відраховуватись саме з 05.07.2017, тобто з моменту коли Прокурору стало відомо про порушення інтересів держави, а не з моменту коли про порушення стало відомо Головному управлінню Держгеокадастр.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі СТОВ "Хлібороб" просить скасувати повністю постанову апеляційного господарського суду та залишити без змін рішення господарського суду першої інстанції.

3.2. Касаційну скаргу мотивовано неврахуванням апеляційним господарським судом тієї обставини, що прокуратурою безпідставно не визначено в особі якого органу здійснюється участь в суді.

3.3. Також, за твердженням заявника, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, допустив спосіб захисту, який суперечить закону, визнавши наявність порушення інтересів держави договором, суб`єктом якого не є орган державної влади на користь якого передано спірну земельну ділянку.

3.4. До того ж скаржник зазначає, що оскаржувану постанову не може бути виконано, враховуючи відсутність правових підстав для передання спірної земельної ділянки Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, оскільки ця земельна ділянка є у власності та розпорядженні Решетилівської об`єднаної територіальної громади у зв`язку з чим відбулося протиправне втручання в майно орендаря та зазначеної територіальної громади.

3.5. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник також посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм статей 257, 261 Цивільного кодексу України в частині вирішення питання застосування строків позовної давності, оскільки прокуратурою проводилося досудове слідство щодо спірного договору раніше, ніж за три роки до звернення з цим позовом до суду.

3.6. Крім того, на думку заявника, господарський суд апеляційної інстанції, відкриваючи провадження у справі, порушив принцип рівності сторін, оскільки апеляційну скаргу Прокурором було подано після закінчення процесуального строку, враховуючи, що повний текст рішення місцевого суду ним було отримано на руки під розписку.

3.7. Заявник також зазначає, що оскільки позовна заява була підписана прокурором області, то при поданні апеляційної скарги заступник прокурора не мав права підписувати (подавати) вказану вище апеляційну скаргу, а суд апеляційної інстанції порушив порядок розгляду клопотання про закриття апеляційного провадження у зв`язку із цим.

3.8. Одночасно, на думку заявника, апеляційний суд, в порушення норм Господарського процесуального кодексу України, відмовив у задоволенні зазначеного клопотання протокольною ухвалою без виходу суду до нарадчої кімнати.

3.9. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

4. Розгляд справи Верховним Судом

4.1. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон України від 15.01.2020 № 460-IX).

4.2. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

4.3. Оскільки касаційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX, касаційний розгляд здійснюється відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020.

4.4. Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №29.3-02/1635 від 12.08.2020 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 917/1461/17 у зв`язку з відпусткою судді Дроботової Т. Б.

4.5. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 12.08.2020 для розгляду справи № 917/1461/17 визначено колегію суддів у складі: Зуєв В. А. - головуючий, Багай Н. О., Чумак Ю. Я.

4.6. Колегія суддів також враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.08.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

4.7. При цьому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX (який набрав чинності 02.04.2020) розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

4.8. Ураховуючи викладене, з огляду на складність справи, неодноразові клопотання заявника про відкладення розгляду касаційної скарги у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, а також необхідність опрацювання значної кількості правових позицій для прийняття законного та обґрунтованого рішення, справа розглядається Верховним Судом у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

5. Обставини встановлені судами

5.1. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням голови Решетилівської районної державної адміністрації №121 від 10.03.2009 надано дозвіл СТОВ "Хлібороб" на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право оренди, на земельну ділянку площею 341,92 га.

5.2. Розпорядженням голови Решетилівської районної державної адміністрації №258 від 10.06.2009 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди СТОВ "Хлібороб" загальною площею 165,98 га, з них рілля 100,71 га, сіножаті - 15,41 га, пасовища - 49,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років на території Решетилівської сільської ради.

5.3. 10.02.2010 між Решетилівською районною державною адміністрацією Полтавської області (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендар) був укладений договір оренди землі №8, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Решетилівської селищної ради, загальною площею 32,75 га, в тому числі пасовища - 32,75 га. Цей договір укладено на 10 років.

5.4. Зазначений договір було зареєстровано у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України про земельних ресурсах" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.03.2010 № 15.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

6.2. Обґрунтовуючи підстави самостійного представництва інтересів держави в суді в якості позивача, Прокурор зазначав, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження землями на території області, є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, оскільки спірна ділянка відноситься до земель державної власності сільськогосподарського призначення. Разом з тим, на думку Прокурора, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

6.3. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

6.4. Відповідно до абзаців 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

6.5. Згідно з абзацами 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

6.6. Одночасно відповідно до положень частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

6.7. Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

6.8. Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширений підхід до визначення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

6.9. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

6.10. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

6.11. Скасовуючи рішення та постанову попередніх судових інстанцій та направляючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 05.07.2018 зазначив, що господарським судам необхідно було з`ясувати правомірність посилання Прокурора на відсутність можливості у Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, як органу через який держава реалізує своє право власності на спірну земельну ділянку, звертися з цим позовом до суду, а отже і правомірність пред`явлення цього позову самостійно Прокурором, без зазначення вказаного управління в якості позивача.

6.12. На виконання постанови Верховного Суду від 05.07.2018 у цій справі місцевим господарським судом встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є органом виконавчої влади, який наділений повноваженнями розпоряджатися спірною земельною ділянкою площею 32,75 га, що розташована на території Решетилівської сільської ради Полтавської області.

6.13. Колегія суддів звертає увагу, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

Таким чином, якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, суд повинен самостійно перевірити, чи справді відсутній орган, що мав би звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор.

6.14. З огляду на виконання Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області функцій розпорядника спірної земельної ділянки місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що Прокурор у цій справі фактично звернувся із позовом на захист прав та інтересів держави в особі вказаного управління, яке є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку. Отже, на думку місцевого суду, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є належним позивачем у цій справі у зв`язку з чим суд розглянув спір по суті.

6.15. При цьому, як зазначалося вище, обґрунтовуючи підстави самостійного представництва інтересів держави в суді в якості позивача, Прокурор зазначав, що посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

6.16. Згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення), Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів (пункт 1 Положення).

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

За змістом пункту 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підпункт 31 пункту 4 Положення).

Згідно з пунктом 5-1 Положення посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

6.17. Зі змісту наведених положень чинного законодавства вбачається, що Держгеокадастр є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку, зокрема у випадку порушення зазначених інтересів при укладенні договорів оренди земельних ділянок державної форми власності сільськогосподарського призначення.

6.18. Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо наявності у Прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Держгеокадастру без дотримання процедури, передбаченої статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", є передчасними.

6.19. Апеляційний господарський суд, у свою чергу, послався лише на функції Держгеокадастру у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель та не врахував наявність у цього органу також повноважень розпорядника спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим дійшов до необґрунтованих висновків про те, що саме Прокурор набув статусу позивача у цій справі, оскільки, на думку суду, захист інтересів держави у спірних правовідносинах не відноситься до повноважень Держгеокадастру.

6.20. Таким чином, Прокурором було наведено підстави для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах та набуто статусу позивача у цій справі саме у зв`язку з відсутністю органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому, оскільки право вимагати визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2010 та зобов`язання СТОВ "Хлібороб" звільнити спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення належить, насамперед, розпоряднику вказаної земельної ділянки, який має повний обсяг процесуальної дієздатності та не брав участі у цій справі в процесуальному статусі позивача, то це є самостійною підставою для відмови у позові.

6.21. Колегія суддів звертає увагу, що місцевий суд, дійшовши висновку про те, що позов, з яким звернувся Прокурор, має право подавати саме Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, яке не є стороною у справі, а має процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, застосував наслідки спливу строку позовної давності до вказаних вимог, що передбачає наявність підстав для представництва Прокурором зазначеного управління та задоволення позовних имог.

6.22. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

6.23. З викладеного вбачається, що позовна давність - це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права шляхом звернення до суду.

У розумінні положень статті 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо протягом установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку реалізувати належне їй право.

6.24. Втім, встановивши, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є розпорядником спірної земельно ділянки, однак позов до суду не подавало, не є стороною у справі, місцевий господарський суд дійшов до безпідставного висновку про можливість застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог, з якими до суду відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства може звертатися саме управління.

6.25. Водночас помилковість вказаних висновків не вплинула на правильність рішення господарського суду першої інстанції щодо необхідності відмовити у задоволенні позову Прокурора з підстав, зазначених у п. 6.20. цієї постанови.

6.26. Колегія суддів також звертає увагу, що господарський суду апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення спірної земельної ділянки Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, яке має процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, тобто всупереч вимог статей 45, 237 Господарського процесуального кодексу України ухвалив рішення на користь третьої особи.

6.27. Разом з тим, доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, допустив спосіб захисту щодо передання на користь державного органу спірної земельної ділянки, яка є у власності та розпорядженні Решетилівської об`єднаної територіальної громади, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, господарськими судами встановлено, що станом на момент розгляду справи в суді розпорядником спірної земельної ділянки було саме Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

При цьому документи щодо передачі спірної земельної ділянки на баланс Решетилівської об`єднаної територіальної громади та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру господарськими судами попередніх інстанцій не оцінювались та відповідні обставини ними не встановлювались, а суд касаційної інстанції позбавлений таких повноважень в силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Суд звертає увагу, що повернення земельної ділянки в разі визнання недійсним договору оренди землі, яка є його предметом, повинно відбутися на користь власника або особи, що виконує його функції (як встановлено господарськими судами у цьому випадку - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області) в силу норм Цивільного кодексу України, зокрема його статті 216.

6.28. Доводи касаційної скарги про те, що визнання недійсним апеляційним судом спірного договору оренди землі призводить до протиправного втручання в майно орендаря та Решетилівської об`єднаної територіальної громади, як власника землі, оскільки, на думку заявника, він позбавляється сподівання на законне поновлення зазначеного договору, колегія суддів також вважає необґрунтованими, враховуючи, що попередніми судовими інстанціями не встановлювалося перебування спірної землі у власності територіальної громади, а також те, що договір оренди від 10.02.2010, який, як вбачається з матеріалів справи, було укладено строком на 10 років, можливо визнати недійсним лише на майбутнє.

6.29. Що стосується посилання заявника на порушення судом апеляційної інстанції принципу рівності сторін у зв`язку з відкриттям провадження за апеляційною скаргою Прокурора, яка була подана після закінчення процесуального строку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Одночасно відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, суд має право поновити строк оскарження судового рішення, якщо визнає причини пропуску цього строку поважними. При цьому у кожному конкретному випадку питання щодо наявності поважних причин пропуску строку суд вирішує, враховуючи конкретні обставини пропуску цього строку, а також відповідні доводи сторони, яким надає оцінку, керуючись своїм внутрішнім переконанням.

Отже, враховуючи, що поновлення пропущеного процесуального строку оскарження є правом суду, а в ухвалі апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження наведені мотиви, за яких суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідного процесуального строку, Суд відхиляє вищевказані доводи скаржника.

6.30. Посилання заявника на відсутність у прокурора, який подав апеляційну скаргу, повноважень на її підписання колегія суддів також вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи вказані доводи скаржник посилається на те, що відповідно до частини третьої статті 24 "Про прокуратуру" право подання апеляційної скарги на судове рішення в господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня. При цьому, на думку заявника, оскільки позовна заява була підписана прокурором області, то при поданні апеляційної скарги заступник прокурора не мав права її підписувати (подавати), а суд апеляційної інстанції у зв`язку із цим порушив порядок розгляду клопотання про закриття апеляційного провадження.

Статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", яка визначає підпорядкування прокурорів, передбачено, що під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті. Прокурором вищого рівня є: 1) для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів місцевої прокуратури - керівник місцевої прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків; 2) для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів регіональної прокуратури - керівник регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків; 3) для керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників - керівник відповідної регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків; 4) для керівника регіональної прокуратури, його першого заступника та заступників, керівника та заступника керівника підрозділу, прокурора Генеральної прокуратури України - Генеральний прокурор чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків; 5) для першого заступника та заступника Генерального прокурора - Генеральний прокурор.

При цьому за змістом частини третьої статті 24 "Про прокуратуру" право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників регіональних прокуратур.

Як вбачається з матеріалів справи, участь у судовому розгляді справи брав представник Полтавської обласної прокуратури Телешун М. Ю. (посвідчення № 033630 від 26.05.2015). Отже, заступник прокурора Полтавської області Суховий В., який підписав апеляційну скаргу, є прокурором вищого рівня для Телешун М. Ю.

6.31. Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, в порушення норм Господарського процесуального кодексу України, відмовив у задоволенні клопотання заявника про закриття апеляційного провадження протокольною ухвалою без виходу суду до нарадчої кімнати, чим позбавив його права на касаційне оскарження вказаної ухвали, Суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до норм статті 287 Господарського процесуального кодексу України ухвали про відмову в закритті апеляційного провадження не підлягають касаційному оскарженню окремо від постанови апеляційної інстанції. При цьому стаття 234 Господарського процесуального кодексу України наділяє суд правом постановляти ухвали не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням їх до протоколу судового засідання.

6.32. Таким чином, оскільки встановлена під час касаційного провадження невідповідність висновків суду першої інстанції не призвела до прийняття неправильного по суті рішення, колегія суддів, користуючись повноваженнями, наданими процесуальним законом, вважає за необхідне рішення місцевого господарського суду залишити без змін з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

У свою чергу постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, як така, що прийнята із неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

7. Висновки Верховного Суду.

7.1. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

7.2. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 Господарського процесуального кодексу України).

7.3. З огляду на викладене колегія суддів вважає наведені у касаційній скарзі доводи частково обґрунтованими, що є підставою для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" задовольнити.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 у справі №917/1461/17 скасувати, рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1461/17 від 15.05.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак