ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Справа№ 910/8952/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пашкіної С.А.

Кропивної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 08.09.2020
розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України"
на ухвалугосподарського суду міста Києва від 30.06.2020
у справі №910/8952/20 (суддя Картавцева Ю.В)
за заявоюДержавного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України"
провидачу судового наказу про стягнення з O-Turs d.o.o. 5748,85 дол. США

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/8952/20 відмовлено Державному підприємству "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" у видачі судового наказу про стягнення з O-Turs d.o.o. 5748,85 дол. США.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/8952/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" про видачу судового наказу, стягнути з O-Turs d.o.o. на користь Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" сплачений судовий збір.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2020, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/8952/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.09.2020.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, що полягає у неправильному тлумаченні норм п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», що призвело до необґрунтованої відмови у видачі наказу.

У судове засіданні 08.09.2020 представник скаржника не з`явився, але від нього надійшло до суду 08.09.2020 клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Учасники справи, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копії ухвали суду.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" звернулось до господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з O-Turs d.o.o. 5748,85 дол. США.

Відмовляючи в задовлені заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні вимоги до боржника повинні пред`являтись за місцезнаходженням останнього, оскільки місцезнаходження боржника на території Словенії, така заява не підсудна судам України, в тому числі, Господарському суду міста Києва, а підсудна суду за місцезнаходженням боржника.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 148 ГПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Як передбачено, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Вимоги за наказом заявлені з підстав невиконання відповідачем умов договору про надання інформаційних послуг від 03.09.2019 №09-19/1 щодо оплати.

При цьому, вказано, що адресою місцезнаходження O-Turs d.o.o. є наступна: Cesta na Brdo 85, SI-1000 Ljubljana, Slovenia, тобто, виходячи з відомостей, зазначених стягувачем, боржник - юридична особа, зареєстрована за законодавством Словенії.

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 7.2. договору від 03.09.2019 №09-19/1, спори (розбіжності) вирішуються в судовому порядку у відповідності до підсудності та підвідомчості спору, встановленої чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом відносно того, що вказаними умовами договору сторони не визначили підсудність спору, що виникає у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням договору, судам України, а саме, Господарському суду міста Києва, оскільки у договорі немає чіткого зазначення про це.

Так, відповідно до ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Крім того, суд зазначає, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

З матеріалів заяви не вбачається, а скаржником не доведено, що боржник має на території України рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, чи на цій території знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - боржника.

Щодо доводів скаржника про неправомірне не застосування судом першої інстанції п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що в контексті п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" дія або подія, що стала підставою для подання позову, в правовідносинах за договором про надання інформаційних послуг від 03.09.2019 №09-19/1 це є порушення умов договору, а саме, не здійснення оплати послуг відповідачем.

Заявником не надано до матеріалів справи доказів, що розрахунок за надані послуги за договором від 03.09.2019 №09-19/1 повинен бути вчинений саме на території України, умови вказаного договору такого не передбачають.

При цьому, акт наданих послуг до договору від 10.09.2019 №09-19/1 також не містить інформацію, де саме виконавець надав, а замовник прийняв послуги та яким чином повинен був здійснюватись розрахунок між ними. До того ж, дії з надання відповідних послуг заявником не є такими, що стали підставою позову.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідні вимоги до боржника повинні пред`являтись за місцезнаходженням останнього. Відтак, оскільки місцезнаходження боржника територія Словенії, така заява не підсудна судам України, в тому числі, господарському суду міста Києва, та підсудна суду за місцезнаходженням боржника.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Інших доводів по суті заявлених позовних вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваної ухвали та впливали на їх правильність, в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/8952/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/8952/20 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 10.09.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Кропивна