ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Справа № 910/18371/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горбунової М.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: Петраш С.А.

від відповідача: Тищенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 (повне рішення складено 28.05.2020) (суддя Сівакова В.В.)

у справі № 910/18371/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

про визнання договору поруки № 4К14363И/П від 25.10.2016 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" (далі - ТОВ "Софа ЛТД", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", відповідач) про визнання недійсним договору поруки № 4К14363И/П від 25.10.2016, укладеного між позивачем та відповідачем.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір поруки № 4К14363И/П від 25.10.2016 укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вчинений під впливом введення в оману.

3. Позивач зазначив, що відповідач як недобросовісна сторона правочину навмисно з метою виконання трансформації (реструктуризації) свого кредитного портфеля, ініційованої Національним банком України (далі - НБУ), ввело в оману ТОВ "Софа ЛТД" про існування у Банку договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням "старих боржників" у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукало ТОВ "Софа ЛТД" до укладення з Банком кредитного договору № 4С16102Г від 25.10.2016 та договорів поруки № 4А15116И/П від 25.10.2016, № 4Б15111И/П від 25.10.2016, № 4В13010И/П від 25.10.2016, № 4К14363И/П від 25.10.2016 (спірний договір), № 4М14367И/П від 25.10.2016, № 4О15080И/П від 25.10.2016, № 4С13268И/П від 25.10.2016, № 4Т12029И/П від 25.10.2016, № 4Т14209И/П від 25.10.2016, № 4Ф15102И/П від 25.10.2016, № 4Я13815И/П від 25.10.2016.

4. Як вказав позивач, укладення вказаних правочинів позивачем було спрямовано на отримання прибутку від реалізації активів третіх осіб "старих боржників" або набуття права власності на них.

5. За твердженням позивача, ТОВ "Софа ЛТД" як поручитель виконало зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, проте відповідач в порушення умов договорів поруки не надав документи для звернення стягнення на активи третіх осіб "старих боржників".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі № 910/18371/19 у позові ТОВ "Софа ЛТД" відмовлено повністю.

7. Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір № 4С16102Г укладено з метою фінансування поточної діяльності позивача, а укладення спірного договору поруки відбулось не внаслідок отримання кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення позивача на укладення такого правочину відповідно до вимог ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

8. Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Софа ЛТД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі № 910/18371/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та визнати недійсним договір поруки № 4К14363И/П від 25.10.2016.

9. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначив, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неповно дослідив наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема, п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 611, ст. 638, ч. 2 ст. 651 ЦК України, ст.ст. 180, 188 Господарського кодексу України; не дав оцінку недобросовісності відповідача щодо невиконання ним своїх зобов`язань, встановлених договором; не дослідив обставини, щодо яких позивача введено в оману.

10. За доводами скаржника, відповідач, не маючи документів, які підтверджують наявність забезпечення зобов`язань третіх осіб "старих боржників", ввів в оману позивача та уклав з ним кредитний договір № 4С16102Г від 25.10.2016 та договори поруки № 4А15116И/П від 25.10.2016, № 4Б15111И/П від 25.10.2016, № 4В13010И/П від 25.10.2016, № 4К14363И/П від 25.10.2016 (спірний договір), № 4М14367И/П від 25.10.2016, № 4О15080И/П від 25.10.2016, № 4С13268И/П від 25.10.2016, № 4Т12029И/П від 25.10.2016, № 4Т14209И/П від 25.10.2016, № 4Ф15102И/П від 25.10.2016, № 4Я13815И/П від 25.10.2016.

11. Скаржник зазначив, що відповідач навмисно цілеспрямовано ввів позивача в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину з метою реалізації плану "трансформації" кредитного портфеля, на виконання вимог НБУ (рішення правління НБУ від 05.10.2016 № 323/Б).

12. Непередання відповідних документів відповідачем свідчить про невизнання останнім переходу права вимоги до нього за кредитними договорами та позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні договору поруки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

13. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2020 справу № 910/18371/19 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

14. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Софа ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі № 910/18371/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.09.2020 о 10 год. 45 хв.; встановлено для сторін строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 01.09.2020.

Позиції сторін.

15. Відповідач у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не подав, що не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Явка представників сторін.

16. У судове засідання, призначене на 08.09.2020, з`явились представники позивача (скаржника) та відповідача.

17. Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

18. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

19. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"; внаслідок зміни організаційно-правової форми нова назва - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") (Банк) та ТОВ "Софа ЛТД" (Позичальник) укладено кредитний договір № 4С16102Г від 25.10.2016 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1. (вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія) з лімітом і на цілі, зазначені у п. А.2. (ліміт цього кредитного договору: 4 350 000 000,00 грн, на наступні цілі: фінансування поточної діяльності), не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, у визначені цим договором терміни. Якість послуг повинна відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, що регулюють кредитні правовідносини (а.с. 18, 20-27).

20. 25.10.2016 між ТОВ "Софа ЛТД" (Поручитель) та ПАТ "ПриватБанк" (Кредитор) укладено договори поруки № 4А15116И/П, № 4Б15111И/П, № 4В13010И/П, № 4К14363И/П (спірний договір), № 4М14367И/П, № 4О15080И/П, № 4С13268И/П, № 4Т12029И/П, № 4Т14209И/П, № 4Ф15102И/П, № 4Я13815И/П (а.с. 28-38).

21. Договір поруки № 4А15116И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваріс" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4А15116И від 16.12.2015 (а.с. 28).

22. Договір поруки № 4Б15111И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Біото" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4Б15111И від 16.12.2015 (а.с. 29).

23. Договір поруки № 4В13010И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Ойл" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4В13010И від 11.01.2013 (а.с. 30).

24. Договір поруки № 4К14363И/П (спірний договір) укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компас Х" (далі - ТОВ "Компас Х") ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4К14363И від 04.12.2014 (а.с. 31).

25. Договір поруки № 4М14367И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Маркет-сервіс" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4М14367И від 09.12.2014 (а.с. 32).

26. Договір поруки № 4О15080И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Ойл" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4О15080И від 16.12.2015 (а.с. 33).

27. Договір поруки № 4С13268И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сегіна" ("попередній", "старий боржник") за кредитними договорами № 4С13268И від 22.04.2013 та № 4С14006И від 13.01.2014 (а.с. 34).

28. Договір поруки № 4Т12029И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" ("попередній", "старий боржник") за кредитними договорами № 4Т12029И від 30.01.2012 та № 4Т12012И від 11.01.2013 (а.с. 35).

29. Договір поруки № 4Т14209И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Танаіс-Суми" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4Т14209И від 17.02.2014 (а.с. 36).

30. Договір поруки № 4Ф15102И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фобург" ("попередній", "старий боржник") за кредитним договором № 4Ф15102И від 16.12.2015 (а.с. 37).

31. Договір поруки № 4Я13815И/П укладений у забезпечення виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯР-3" ("попередній", "старий боржник") за кредитними договорами № 4Я13815И від 17.12.2013 та № 4Я14351И від 09.12.2014 (а.с. 38).

32. Згідно з платіжним дорученням № 889 від 26.10.2016 позивач отримав від відповідача 4 305 119 314,05 грн, призначення платежу - видача кредиту згідно з кредитним договором № 4С16102Г від 25.10.2016 (а.с. 39).

33. Всього було укладено договорів поруки на загальну суму 4 305 119 314,05 грн.

34. За твердженням позивача, він виконав свої зобов`язання за договорами поруки, що підтверджується платіжними дорученнями № 357 від 26.10.2016, № 358 від 26.10.2016, № 359 від 26.10.2016, № 360 від 26.10.2016, № 361 від 26.10.2016, № 362 від 26.10.2016, № 363 від 26.10.2016, № 364 від 26.10.2016, № 365 від 26.10.2016, № 366 від 26.10.2016, № 367 від 26.10.2016, № 368 від 26.10.2016, № 369 від 26.10.2016, № 370 від 26.10.2016 (а.с. 40-53).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

35. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

36. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

37. Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

38. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

39. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

40. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

41. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

42. За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України, до якої відсилає стаття 230 ЦК України, істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

43. 25.10.2016 між позивачем (Поручитель) та відповідачем (Кредитор) укладений договір поруки № 4К14363И/П (далі - Договір поруки), за умовами якого позивач поручився перед відповідачем за виконання ТОВ "Компас Х" (Боржник) своїх зобов`язань за кредитним договором від 04.12.2014, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору (а.с. 31).

44. Згідно з п. 10 Договору поруки Кредитор зобов`язаний у випадку виконання Поручителем обов`язку Боржника за Кредитним договором передати Поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки Боржника за Кредитним договором.

45. Згідно з платіжним дорученням № 360 від 26.10.2016 позивач сплатив Банку 36 027 124,09 грн, призначення платежу - виконання зобов`язань за кредитним договором № 4К14363И від 04.12.2014 згідного з договором поруки № 4К14363И/П від 25.10.2016 (а.с. 43).

46. У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману.

47. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

48. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 909/685/18.

49. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

50. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

51. Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

52. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

53. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

54. Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/9879/18.

55. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

56. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 911/1382/18, від 13.02.2020 у справі № 910/2200/19.

57. Позивач наполягає на тому, що отримання кредитних коштів за кредитним договором № 4С16102Г було з метою погашення зобов`язань "старих боржників" Банку (відповідача) в рамках реалізації плану "трансформації" кредитного портфеля Банку, ініційованого НБУ, оскільки розмір кредиту співпадає із розміром заборгованості, яка була погашена позивачем за зобов`язаннями "старих боржників". Укладення кредитного договору № 4С16102Г та спірного Договору поруки було направлено на отримання позивачем прибутку від реалізації активів "старих боржників" або набуття права власності на такі активи.

58. Судами під час розгляду справи № 910/7058/18 за позовом ТОВ "Софа ЛТД" до АТ КБ "ПриватБанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВ "Компас Х" про присудження до виконання ПАТ КБ "ПриватБанк" обов`язку в натурі, а саме: передати ТОВ "Софа ЛТД" оригінали кредитного договору №4 К14363И від 04.12.2015 та усіх інших документів, що підтверджують перехід ТОВ "Софа ЛТД" права вимоги до ТОВ "Компас Х" за вищезазначеним кредитним договором (платіжні доручення, квитанції тощо та всі інші документи, які свідчать про їх виконання, на підставі договору поруки № 4К14363И/П від 25.10.2016), було встановлено, що позивачем не наведено правового обґрунтування, згідно з яким виникає обов`язок відповідача виконати дії, про зобов`язання вчинення яких просив позивач, як і не доведено наявності будь-яких інших підстав виникнення у відповідача обов`язку передати позивачу оригінали відповідних документів. Також матеріали справи не містять доказів в підтвердження розміру дійсної (реальної) заборгованості на момент здійснення оплати позивачем та доказів в підтвердження виконання позивачем умов кредитного договору саме в повному обсязі (постанова Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/7058/18).

59. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

60. Зі змісту положень частин першої та другої статті 556 ЦК України вбачається, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/21148/17, від 22.08.2018 у справі № 910/20599/17, від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17, від 10.10.2018 у справі № 910/20578/17).

61. Зі змісту кредитного договору № 4С16102Г вбачається, що позивач уклав його для фінансування поточної діяльності, а не виконання зобов`язань за договорами поруки № 4А15116И/П, № 4Б15111И/П, № 4В13010И/П, № 4К14363И/П (спірний договір), № 4М14367И/П, № 4О15080И/П, № 4С13268И/П, № 4Т12029И/П, № 4Т14209И/П, № 4Ф15102И/П, № 4Я13815И/П від 25.10.2016.

62. Неналежне виконання умов договору є підставою для розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України, а не визнання такого правочину недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

63. Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

64. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

65. Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

66. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

67. Позивач належними та допустимими доказами не навів та не довів суду наявності умислу з боку Банку при укладенні спірного договору. Крім того, позивачем не наведено та не доведено підстав, з якими Закон пов`язує недійсність правочину у зв`язку із введенням в оману.

68. За таких обставин, позовні вимоги є документально необґрунтованими, а тому господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у позові.

69. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, зазначеного не спростовують.

70. Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

71. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

72. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

73. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

74. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

75. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі № 910/18371/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати.

76. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі № 910/18371/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.09.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко