ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Справа № 907/755/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) Данканич А.Е. (в режимі відеоконференції в Господарському суді Закарпатської області)

від відповідача Барагунов Д.В. (керівник), Петрецький С.І.

розглянувши апеляційну скаргу Ужгородської міської ради, вих.№20.01-12/323-1 від 17 березня 2020 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року (підписане 21.02.2020 року), суддя Андрейчук Л.В.

у справі №907/755/19

за позовом Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веттштайн-Технік Україна», м. Ужгород

про стягнення 251 829,14 грн.

в с т а н о в и в :

06 грудня 2019 року Ужгородська міська рада звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веттштайн-Технік Україна» про стягнення 251 829,14 грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року у справі №907/755/19 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В рішенні суду місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків) земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовано цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди, внаслідок чого її власник недоотримує дохід у виді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними, у зв`язку з чим, дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.1 ст.1212 ЦК України. Поряд з тим, судом встановлено, що позивачем не надано суду витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки по вул. Радищева, 1 у місті Ужгороді, натомість ним застосовано інформацію щодо вартості нормативної грошової оцінки Відділу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, а при здійсненні розрахунку ним враховано площу земельної ділянки під забудовою, визначену на підставі листа КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, що однак не є документацією землеустрою в розумінні ст.ст.25, 50 ЗУ «Про землеустрій». Крім цього, суд в рішенні зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про внесення спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру, що свідчить про те, що земельна ділянка загальною площею 0,2660,30 га за адресою: Радищева, 1 у м. Ужгород, на якій розташоване нерухоме майно відповідача та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, не була сформована як об`єкт цивільного права в розумінні статті 79-1 ЗК України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Ужгородська міська рада звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року у справі №907/755/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі: стягнути з відповідача 251 829,14 грн. збитків Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України, та наголошує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, що регулюють відшкодування збитків. Щодо відсутності витягу з нормативної грошової оцінки земель, зазначає, що нарахування збитків за використання землі повинно відбуватись саме на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки остання використовується при визначенні орендної плати за земельну ділянку, підстави для нарахування якої у спірному випадку відсутні, так як сторони з 2006 року не перебувають у договірних правовідносинах.

Судові засідання з розгляду справи, за клопотанням скаржника, проводились у режимі відеоконференції з Господарським судом Закарпатської області.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року у справі №907/755/19 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 23 червня 2020 року). Зокрема, зазначали, що земельна ділянка площею 2660,3 кв. м не є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки межі такої не визначені в натурі на місцевості і такій не присвоєно кадастровий номер, а відповідно не є самостійною нерухомою річчю і об`єктом цивільних правовідносин. Зазначали також про відсутність витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Поряд з тим, наголошували про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків, у зв`язку з відсутністю вини останнього. Так, представники відповідача наголошували, що відповідач неодноразово звертався до міської ради з метою оформлення користування земельною ділянкою, при цьому, за спірний період відповідачем сплачувався земельний податок, однак, з боку міської ради відповідного погодження не було, що підтверджується матеріалами справи.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, в період з 05 лютого 2003 року до 06 лютого 2006 року сторони перебували у договірних відносинах щодо земельної ділянки площею 14 300 кв. м під виробничим комплексом по вул. Радищева, 1, у м. Ужгороді, що встановлено рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі №907/463/18.

Після закінчення строку дії договору, у зв`язку з відчуженням товариством у 2006-2007 роках частини нерухомості, що перебувала у його власності та знаходилась на земельній ділянці в м. Ужгороді по вул. Радищева, 1, загальною площею 6 977 кв.м., ТОВ «Веттштайн-Технік України» звернулось з клопотанням до Ужгородської міської ради (лист від 15 лютого 2007 року №22) про відмову від частини земельної ділянки під проданими приміщеннями.

За наслідками розгляду вказаного клопотання рішенням Ужгородської міської ради №296 від 06 квітня 2007 року відповідачу надано дозвіл на підготовку проекту відведення для продовження терміну оренди земельної ділянки площею 0,7323 га під виробничим приміщенням по вул. Радіщева, 1 (на умовах оренди).

Оскільки за результатами геодезичної зйомки фактична площа землекористування встановлена на рівні 0,7101 га, відтак, саме на таку площу підготовлено та погоджено відповідний проект землеустрою, виготовлено довідку про нормативну грошову оцінку та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер.

Проте, в подальшому державна реєстрація кадастрового номера земельної ділянки :24:002:0242 була скасована. Міською радою не було прийнято рішення щодо вказаної земельної ділянки та не було укладено договір оренди.

Відповідач повторно звертався до міської ради з заявою про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак рішенням ради №806 від 09 листопада 2017 року відповідачу відмовлено, у зв`язку із невідповідністю цільовому призначенню земельної ділянки до статусу нерухомого майна.

У лютому 2018 року відповідач звертався до міської ради з заявою про поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 04 лютого 2003 року строком на 10 років в частині оренди земельної ділянки площею 7 101 кв. м (0,7101 га), або укласти новий договір щодо земельної ділянки вказаної площі.

Рішенням Ужгородської міської ради №1089 від 15 травня 2018 року відповідачу відмовлено у поновленні договору оренди, яке (рішення) було визнано недійсним рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі №907/463/18.

Рішенням Ужгородської міської ради №1351 від 13 грудня 2018 року відповідачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7101 га, у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Рішенням Ужгородської міської ради №1768 від 14 листопада 2019 року відповідачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4900 га під власним майном та для його обслуговування по вул. О. Радищева, 1 «на підставі висновку управління містобудування та архітектури згідно детального плану території, обмеженої вулицями Перемоги, О. Радищева, Возз`єднання та М. Драгоманова, ділянка знаходиться на території багатоквартирної забудови, тому призначення не відповідає містобудівній документації».

Поряд з тим, 05 березня 2018 року комісією Ужгородської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ТзОВ «Веттштайн-Технік України» використовує земельну ділянку без належного оформлення правовстановлюючих документів в період з 2015 по 2018 роки, за результатами якого 07 березня 2018 року складено відповідний акт.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №217 від 25 червня 2019 року затверджено акт про визначення збитків власнику землі, відповідно до якого розмір завданих територіальній громаді міста Ужгорода ТзОВ «Веттштайн-Технік України» збитків за використання протягом періоду з 01.01.2015 до 01.02.2019 земельної ділянки без належного оформлення правовстановлюючих документів на право користування землею, складає 251 829,14 грн. Збитки обчислені із застосування 3-х відсоткової ставки орендної плати за землю, що затверджена рішенням Ужгородської міської ради від 19.02.2015 року №1651 «Про Порядок встановлення ставок орендної плати у м. Ужгороді за земельні ділянки, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради», з урахуванням рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2014 року №1398 «Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради», з урахуванням фактичної площі забудови, тобто під належними відповідачу на праві власності будівлями та спорудами по вул. Радищева, 1 в м. Ужгороді (2 660,30 кв.м) та сплаченого ним за вказаний період земельного податку в сумі 73 429,74 грн.

Враховуючи, що відповідачем вказані збитки не відшкодовано, у грудні 2019 року Ужгородська міська рада звернулось до суду з цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веттштайн-Технік Україна» 251 829,14 грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Згідно з п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст.152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п.«д» ч.1 ст.156 ЗК України).

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної сторони (шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини останнього). За відсутності хоча б одного з елементів цього складу цивільно-правова відповідальність не настає. Зокрема, особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Поряд з тим, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі №6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що відповідач є власником об`єкту нерухомості, розміщеного на земельній ділянці, право користування якою відповідач у встановленому законом порядку не оформив.

Частиною 1 ст.93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч.1 ст.96 ЗК України).

У відповідності до ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів глави 82 («Відшкодування шкоди») ЦК України та глави 24 ЗК України («Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам»).

Поряд з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 травня 2016 року у справі №922/51/15, господарські суди, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, оскільки відповідно до положень ст.ст.2, 43, 54 ГПК України господарські суди розглядають справи за позовами суб`єктів господарської діяльності, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) позову, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону.

Однак, колегією суддів встановлено, що звертаючись з цим позовом, міська рада просила стягнути з відповідача 251 829,14 грн. збитків за користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою за період з 01 січня 2015 року по 31 січня 2019 року. Як вбачається з Розрахунку неодержаного доходу за використання відповідачем земельної ділянки площею 2824,8 кв. м, складеного Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, такий розрахунок здійснено з урахуванням орієнтовного розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки за спірний період, при цьому, Департамент міського господарства Ужгородської міської ради використав дані, надані Відділом Держгеокадастру в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (лист про надання інформації вих.№18-7-0.28-615/102-18 від 06.04.2018), згідно з яким надано інформацію щодо вартості нормативно грошової оцінки 1 м кв. земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Радіщева, 1 в межах 51 економіко-планувальної зони, в розрізі 2015-2017 років. Поряд з тим, у вказаному листі зазначено, що для коректного визначення коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, рекомендовано внести земельні ділянки до відомостей Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з ч.1 ст.15 вказаного Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.2 ст.21 ЗУ «Про оренду землі»).

У відповідності до п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.20, ч.1 ст.23 ЗУ «Про оцінку земель» за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З огляду на наведені норми законодавства, колегія суддів вважає помилковими посилання позивача на дані Відділу Держгеокадастру в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, викладені у листі вих.№18-7-0.28-615/102-18 від 06.04.2018, як на підставу для визначення розміру орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою, поряд з цим, у матеріалах справи відсутній та позивачем суду не надано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, як основи для визначення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою. Відтак, за вказаних обставин, неможливо здійснити розрахунок орендної плати, яку відповідач повинен повернути позивачу, у зв`язку з використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача, а використання позивачем у розрахунку збитків, долученому до позовної заяви, даних щодо орієнтовної нормативної грошової оцінки на підставі листа Відділу Держгеокадастру в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, не ґрунтується на вказаних вище нормах.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справах за вимогами про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, згідно статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім нараховано збитки за користування відповідачем земельною ділянкою площею 2660,3 кв. м, що становить загальну площу під будівлями, що належать на праві власності відповідачу.

Згідно з ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

В матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надано доказів формування земельної ділянки площею 2660,3 кв. м, за адресою: вул. Радищева, 1 у м. Ужгород, на якій розташоване нерухоме майно відповідача та за користування якою позивач просить стягнути збитки. Вказана земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільного права та не внесена до Державного земельного кадастру.

При цьому, посилання позивача на листи Комунального підприємства Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» (вих.№337 від 10.07.2018 та вих.№182 від 03.04.2019) щодо зазначення площі забудови та використання таких даних при розрахунку, не ґрунтується на зазначених вище нормах права.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи що земельна ділянка під нерухомим майном відповідача не сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні ст.79-1 ЗК України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, а також беручи до уваги відсутність витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за вказані позивачем у позовній заяві періоди, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду. Посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин положень законодавства щодо стягнення збитків спростовуються усталеною практикою Верховного Суду про застосування у спірному випадку положень ст.1212 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2020 року у справі №907/755/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Ужгородської міської ради без задоволення.

Матеріали справи №907/755/19 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 15 вересня 2020 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.