ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3634/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод", м. Вільнянськ, Запорізька область

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 180 358,79 грн. за Договором про закупівлю товарів

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за Договором про закупівлю товарів у сумі 180 358,79 грн., яка складається з суми основного боргу - 168 052,72 грн., пені - 17,50 грн., 7% штрафу - 11 763,69 грн., 3% річних 524,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору про закупівлю товарів, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 10.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

29.07.2020 Позивач надав до суду пояснення, в яких зазначив, що 1 620,40 грн. є заборгованістю.

30.07.2020 на електронну пошту суду та 03.08.2020 на поштову адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що до видаткової накладної від 08.01.2020 № 299 на суму 2 462,40 грн. виставлений рахунок від 08.01.2020 № 39 на суму 2 462,40 грн. даний рахунок є оплаченим, що підтверджується платіжним дорученням від 20.03.2020 № 1050 на суму 8 294,40 грн., в призначенні платежу вказано, що оплата здійснюється відповідно рахунку від 08.01.2020 № 39 за договором від 23.12.2019 № 1026/13/325Е.

Щодо нарахування пені та 7% штрафу відповідач вказав на те, що в п. 2.2. постанови № 14 від 17.12.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої ст. 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Також відповідач вказує на те, що у даному випадку у нього перед позивачем з умов договору виникає грошове зобов`язання, а отже застосування абз. 2 ч. 231 України є неправомірним.

Стосовно нарахування 3% річних, відповідач звертає увагу на те, що період для нарахування позивачем взятий невірно, оскільки відповідно до п. 4.2. договору, оплата отриманої партії товару здійснюється по факту поставки з відстрочкою 60 календарних днів.

Поставка товару здійснювалась не одноразово на суму 168 052,72 грн., а на протязі з січня 2020 року по березень 2020 року, тобто термін оплати по зазначеним у позовній заяві видатковим накладним є різним, а отже і термін нарахування 3% річних за кожною видатковою накладною є різним. Також відповідач вказав на те, що відповідно до видаткової накладної від 08.01.2020 № 299 на суму 2 462,40 грн. здійснена оплата відповідно платіжного доручення від 20.03.2020 № 1050 на суму 8 294,40 грн., тобто позивачем до розрахунку включено видаткову накладну, яка є сплаченою.

Ухвалою від 04.08.2020 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.08.2020.

Ухвалою від 18.08.2020 відкладено судове засідання 08.09.2020.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином.

Клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів від 11.03.2020 у справі № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції на момент ухвалення ухвали) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 року перевезення пасажирів метрополітеном.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16.07.2020 у справі № 924/369/19.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Крім того, що відповідач мав можливість звернутися до суду з клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою додатку EasyCon.

Також суд звертає увагу на те, що з системи Діловодство спеціалізованого суду вбачається, що представники Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" були присутні у судових засіданнях, в яких розглядалися справи де останній є позивачем, або позивачем за зустрічним позовом (а.с. 124-131).

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 08.09.2020 виготовлено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин пов`язаних з укладенням договору про закупівлю товарів, умов, строку поставки товару та строків оплати за поставлений товар, встановлення факту неналежного виконання відповідачем договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) укладено договір про закупівлю товарі № 1026/13/325Е (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари, зазначені в п. 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п. 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити молоко та вершки, код 1551 молоко коров`яче питне пастеризоване) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

Сума (ціна) договору, відповідно до специфікації №1 становить 205 200,00 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 41 040,00 грн. Загальна сума становить 246 240,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%. Ціна за одиницю товару не може збільшуватися протягом усього терміну дії договору (п.п. 3.1., 3.2. договору).

За умовами п. 4.1. договору товари, які поставляються відповідно до цього договору, сплачуються покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Покупець здійснює оплату отриманої партії товарів по факту їх поставки з відстроченням платежу 60-т календарних днів (п. 4.2. договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (пп. 6.1.1. п. 6.1. договору).

Відповідно до пп. 6.4.1. п. 6.4. договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань.

Згідно п. 7.2. договору у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5 відсотки від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення постачальником умов цього договору щодо якості або комплектності товару, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від вартості неякісного чи некомплектного товару.

У відповідності до п. 7.4. договору, за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. договору).

Також Сторонами підписано специфікацію № 1 до договору (а.с. 25).

На виконання умов договору позивачем відповідачеві поставлено товар, поставка товару підтверджується видатковими накладними, які відповідачем підписані без заперечень, скріплені печаткою підприємства та товарно-транспортними накладними (а.с. 26-56).

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, в наслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 168 052,72 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 03.04.2020 з вимогою оплатити суму боргу (а.с. 59-60).

Направлення зазначеної претензії підтверджується накладною та описом вкладення до цінного листа (а.с. 61).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не оплатив.

Заборгованість відповідача перед позивачем також підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний відповідачем (а.с. 57).

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у сумі 17,50 грн., 7% штрафу - 11 763,69 грн. та 3% річних - 524,88 грн.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов договору строк оплати товару є таким, що настав.

Відповідачем до матеріалів справи надано докази оплати товару поставленого за видатковою накладною № 299 від 08.01.2020 на суму 2 462,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1050 від 20.03.2020 (а.с. 96).

Щодо видаткової накладної № 778 від 13.01.2020 на суму 4 082,40 грн. (а.с. 27) позивач надав пояснення, в яких зазначив, що вказана накладна оплачена у сумі 2 462,00 та сума боргу по ній становить 1 620,40 грн.

Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджується заборгованість у сумі 163 127,92 грн.

В частині стягнення основного боргу у сумі 4 924,80 грн. (2 462,00 грн. (згідно пояснень позивача оплачено за видатковою накладною № 778 від 13.01.2020 на суму 4 082,40 грн.) + 2 462,40 грн. (які оплачені згідно платіжного доручення № 1050 від 20.03.2020)) слід відмовити.

Крім суми основного боргу позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 17,50 грн., 7% штрафу - 11 763,69 грн. та 3% річних -524,88 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що покупець здійснює оплату отриманої партії товарів по факту їх поставки з відстроченням платежу 60-т календарних днів.

Зважаючи на умови поставки, 3% річних повинні розраховуватися по кожній накладній окремо починаючи з 14.03.2020 по 03.07.2020.

Здійснивши перевірку 3% річних, судом встановлено, що 3% річних за період з 14.03.2020 по 03.07.2020 становлять 1 092,25 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 524,88 грн.

Щодо нарахування пені у розмір 0,1% та 7% штрафу, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 7.4. договору, за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов`язання, а отже застосовування абзацу 3 частини 2 статті 231 ГК України є неправомірним.

На підставі викладеного, в частині стягнення пені у сумі 17,50 та 7% штрафу в розмірі 11 763,69 грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 163 127,92 грн. та 3% річних - 524,88 грн.

В частині стягнення основного боргу у сумі 4 924,80 грн., пені - 17,50 грн. та 7 % штрафу - 11 763,69 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у разі часткового задоволення позову покладаються на відповідача та позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у сумі 180 358,79 грн. за Договором про закупівлю товарів - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, б. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Запорізька, б. 65, ) суму основного боргу у розмірі 163 127,92 грн., 3% річних - 524,88 грн. та витрати по сплаті судового збору - 2 313,80 грн., про що видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В частині стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" основного боргу у сумі 4 924,80 грн., пені - 17,50 грн. та 7 % штрафу - 11 763,69 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.09.2020

Суддя Н.Г. Назаренко