ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2020 р. Справа № 911/1813/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Поляк О.І.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С"

на ухвалу господарського суду Київської області від 27.07.2020 р. (про відмову у забезпеченні позову)

у справі № 911/1813/20 (суддя - Ярема В.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп"

про стягнення 3 191 676,61 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "С.К.С" (далі - ТОВ "С.К.С") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" (далі - ТОВ "Астерс Груп") про стягнення 3 191 676,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як покупцем, зобов`язання з оплати отриманого за договором № 1І037852 від 01.04.2018 р. товару.

23.07.2020 р. до господарського суду Київської області від ТОВ "С.К.С" надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача - ТОВ "Астерс Груп" в межах суми вимог у розмірі 3 191 676,61 грн., на банківському рахунку товариства: р/р № НОМЕР_1 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" МФО 380805, а також на грошові кошти, які знаходяться на інших рахунках боржника, відкритих в АТ "Райффайзен Банк Аваль" () та/або в інших банківських установах.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати отриманого товару за договором № 1І037852 від 01.04.2018 р., у зв`язку з чим утворилася значна заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не була сплачена, що, за твердженнями заявника, свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення. Також позивач вказував на наявність великої заборгованості відповідача перед іншими особами з огляду на перебування у провадженні судів справ про стягнення з відповідача заборгованості, що вказує на недобросовісну поведінку відповідача, його ухилення від виконання зобов`язань та нестабільний фінансово-економічний стан товариства. На переконання заявника, виконання наявних та прийнятих в майбутньому рішень відносно відповідача судових рішень матиме наслідком стягнення з відповідача коштів на погашення заборгованості перед іншими, ніж позивач, кредиторами. Наведені обставини у сукупності, на думку заявника, свідчать про утруднення або неможливість виконати рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2020 р. у справі № 911/1813/20 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "С.К.С" про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вона ґрунтується виключно на припущеннях стосовно можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, оскільки належних доказів на доведення викладених у заяві мотивів до матеріалів справи не надано.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ТОВ "С.К.С" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Наводячи підстави скасування оскаржуваної ухвали скаржник зазначав, що незастосування заходів забезпечення позову у даній справі може призвести до неефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із позовом. За твердженням апелянта, з огляду на правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм статтей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обґрунтованими підставами забезпечення позову є наведені у заяві обставини, тоді як суд першої інстанції зробив протилежні висновки і відступив від правових позицій суду вищої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Поляк О.І., Пашкіна С.А., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 09.09.2020 р.

В судовому засіданні, що відбулось 09.09.2020 р., позивач вказував на обґрунтованість його апеляційної скарги, просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідач участі у розгляді справи судом апеляційної інстанції не взяв, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду, неявка його представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно із статтею 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наявність судових спорів, відкритих щодо однієї із сторін спору, не є доказом фінансового стану особи, або доказом вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Не є такою підставою також і наведені позивачем обставини про невиконання відповідачем зобов`язань за договором № 1І037852 від 01.04.2018 р., оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, а є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 р. у справі № 914/970/18).

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, є вірним, а твердження апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, встановлених обставин не спростовують, тож колегія суддів не вбачає підстав для скасування прийнятої судом першої інстанції ухвали у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" на ухвалу господарського суду Київської області від 27.07.2020 р. у справі № 911/1813/20 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Київської області від 27.07.2020 р. у справі № 911/1813/20 залишити без змін.

Матеріали оскарження № 911/1813/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 10.09.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

О.І. Поляк