ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1528/20

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О.С. розглянула у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін

позовну заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Управління житлово-комунального господарства «Біличі», смт Коцюбинське м. Ірпінь Київської області

про стягнення грошових коштів

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 22.05.2020 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») засобами поштового зв`язку звернулось до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовною заявою №14/4-2927-20 від 30.04.2020 (вх №1535/20 від 25.05.2020) до Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (далі - відповідач, УЖКГ «Біличі») про стягнення з останнього боргу у розмірі 13 721,91грн, з яких: пеня у розмірі 10 898,21грн; 3% річних у розмірі 1 010,17грн; інфляційні втрати у розмірі 1 813,53грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00грн.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-217, 230, 264-265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11-16, 509, 525-526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на неналежне виконання позивачем умов договору постачання природного газу №1767/1617-ТЕ-17 від 18.10.2016 в частині здійснення оплати за поставлений природний газ.

1.2. Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та через особистий кабінет в системі «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 7 ст. 42 ГПК України якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи надсилати копії документів іншим учасникам справи, такі документи можуть направлятися вказаним особам з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, крім випадків, коли інший учасник не має офіційної електронної адреси.

Проте, суд зазначає, що на день ухвалення зазначеного рішення, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не почала функціонувати.

До того ж, як зазначалось вище, що АТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до суду із відповідним позовом до суду засобами поштового зв`язку, а матеріали справи не містять у собі доказів наявності у позивача електронного кабінету в системі «Електронний суд» за допомогою якого забезпечується взаємодія авторизованого користувача з автоматизованою системою документообігу суду у режимі реального часу.

Відповідно до пп. 17.1 п. 17 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Так, п. 2 ч. 6 ст. 165 ГПК України встановлено, що до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Проте, відповідачем не долучено до відзиву доказів надіслання останнього на адресу позивача, чим порушено вищевказані положення ГПК України та право позивача подати відповідь на відзив, у зв`язку з чим суд залишає без розгляду поданий УЖКГ «Біличі» відзив.

2. Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

2.1. 25.05.2020 у позовній заяві АТ «НАК «Нафтогаз України» заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, яке ухвалою суду від 29.05.2020 задоволено.

3. Процесуальні дії у справі

3.1. Ухвалою суду від 29.05.2020, зокрема, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано учасникам справи подати до суду заяви по суті справи, передбачені ст. 161 ГПК України.

3.2. Водночас, судом взято до уваги те, що Указом Президента України від 13.03.2020 №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (далі - постанова КМУ від 11.03.2020 №211), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин у період з 12.03.2020 по 22.05.2020.

20.05.2020 КМУ було прийнято постанову №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами), відповідно до п. 1 якої установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2, з 22.05.2020 до 31.10.2020 продовжити дію карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020.

Пунктом 4 розділу Х Перехідних положень ГПК України, зокрема, встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), інші процесуальні строки щодо судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Водночас, 17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020, яким п. 4 розділу Х Прикінцеві положення ГПК України викладений в новій редакції та вказано, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 4 розділу X Прикінцеві положення ГПК України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, строк для подання учасниками справи відповідних заяв по суті справи, визначених ст. 161 ГПК України, закінчився 06.08.2020.

Проте, протягом 20-денного строку після набрання чинності Законом України №731-IX від 18.06.2020 та станом на дату ухвалення цього рішення інших заяв по суті справи учасниками справи не подано.

Ураховуючи зазначені обставини, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

10.10.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (споживач, даті - ТОВ «УкрОпит «Мастер-енерго»), укладено договір постачання природного газу №2289/1718-КП-17 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями а іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У п. 6.1 Договору сторони домовились, що оплата за газ здійснюється споживачем включно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 10.3 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 Договору).

На виконання умов Договору постачальником у березні 2018 року поставлено споживачу природний газ на суму 62 387,81грн, що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.03.2018.

06.11.2018 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (кредитор), ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» (первісний боржник) та УЖКГ «Біличі» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу №18/2438-КП (далі - Договір про переведення боргу) відповідно до п. 1.1 якого за цим договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором постачання природного газу №2289/1718-КП-17 від 10.10.2017 (зобов`язання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного договору дорівнює 62 387,81грн (п. 2.1 Договору про переведення боргу).

У п. 3.1 Договору про переведення боргу сторони домовились, що за цим договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у п. 2.1 ст. 2 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором.

Новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі зазначеній у п. 2.1 ст. 2 цього договору, в порядку та на умовах, визначених Договором (п. 3.2 Договору про переведення боргу).

Новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених Договором (п. 4.1 Договору про переведення боргу).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 6.1 Договору про переведення боргу).

На виконання умов відповідних Договорів, 09.11.2018 УЖКГ «Біличі» оплачено вартість поставленого природного газу на суму 62 387,81грн, що підтверджується відповідною випискою АТ «НАК «Нафтогаз України».

Інших доказів, які б підтверджували або спростовували ті чи інші обставини учасниками справи суду надано не було.

5. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач здійснив оплату поставленого природного газу у березні 2017 року несвоєчасно, АТ «НАК «Нафтогаз» нарахував УЖКГ «Біличі» пеню, 3% річних, інфляційні втрати та звернувся із даним позовом до суду.

6. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

6.1. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

На виконання умов Договору АТ «НАК «Нафтогаз України» поставлено ТОВ «УкрАпт «Мастер-енерго» природний газ у березні 2017 року на суму 62 387,81грн, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі природного газу, а ТОВ «УкрАпт «Мастер-енерго» прийнято вказаний природний газ. Доказів протилежного учасниками справи надано не було.

Водночас, згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 ЦК України визначено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Так, судом встановлено, що укладення відповідними сторонами Договору про переведення боргу у розмірі 62 387,81грн здійснено у тій самій формі, що і договір постачання природного газу №1767/1617-ТЕ-17, за яким виникли зобов`язання у ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» перед АТ «НАК «НАфтогаз України».

Підписавши Договір про переведення боргу, позивач надав згоду на заміну ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» на відповідача у зобов`язанні за відповідним Договором та на укладення Договору про переведення боргу на вставлених у ньому умовах (п. 1.2 Договору про переведення боргу). Водночас, згідно умов Договору про переведення боргу до УЖКГ «Біличі» перейшли усі обов`язки ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго», у тому числі щодо сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконання ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У свою чергу, суд зазначає, що презумпція договору означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню .

Ураховуючи те, що сторонами не було надано суду доказів визнання у судовому порядку недійсним Договору про переведення боргу, суд дійшов висновку, що на його підставі, УЖКГ «Біличі» взяв на себе зобов`язання зі сплати боргу у розмірі 62 387,81грн, а також штрафних та фінансових санкцій.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.11.2018 відповідач здійснив оплату поставленого позивачем природного газу на суму 62 387,81грн, що підтверджується відповідною довідкою АТ «НАК «Нафтогаз України» та про що зазначено позивачем у своєму позові. Доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, учасниками справи суду надано не було.

Проте, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що УЖКГ «Біличі» несвоєчасно було оплачено поставлений АТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ, у зв`язку із чим відповідач порушив п. 6.1 Договору, а відтак, зобов`язаний сплатити позивачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

6.2. Так, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого позивачем природного газу, останній просить стягнути з УЖКГ «Біличі» пеню у розмірі 10 898,21грн за період з 26.04.2018 по 25.10.2018. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 8.2 Договору АТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» домовились, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Ураховуючи зазначене, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 10 898,21грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таких, що підлягає стягненню з відповідача.

6.3. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 010,17грн за період прострочення з 26.04.2018 по 08.11.2019. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 1 010,17грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

6.4. Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо вчасної оплати поставленого позивачем природного газу у розмірі 1 813,53грн за період з 01.05.2018 по 31.10.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зазначене, судом береться до уваги правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, відповідної до якої при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 1 813,53грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

7. Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 77-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240 ГПК України, п. 4 розділу Х Перехідних положень ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11-а, ідентифікаційний код 23579209) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у розмірі 10 898,21грн (десять тисяч вісімсот дев`яносто вісім грн 21 коп.), 3% річних у розмірі 1 010,17грн (одна тисяча десять грн 17 коп.), інфляційні втрати у розмірі 1 813,53грн (одна тисяча вісімсот тринадцять грн 53 коп.), судовий збір у розмірі 2 102,00грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720)

Відповідач: Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт Коцюбинське, вул. Меблева, буд. 11-а, ідентифікаційний код 23579209)

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.09.2020.

Станом на 10.09.2020 рішення законної сили не набрало.