РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020 м. Київ Справа № 910/4422/20

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000";

до: акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

про: стягнення 264.033,23 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач) про стягнення 264.033,23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено строк виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 10.12.2018 № ПЗ/НХ-181824/НЮ, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 264.033,23 грн., з яких: 197.275,77 грн. - пеня, 37.382,19 грн. - 3 % річних та 29.375,27 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4422/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням відсутності виконання позивачем умови договору поставки від 10.12.2018 № ПЗ/НХ-181824/НЮ в частині відсутності вчасної реєстрації податкової накладної. Також відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкій.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що строк оплати в залежності від строку реєстрації податкової накладної та отримання документів не є строком виконання зобов`язань.

Приписами частини 2 другого розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ (далі - Закон № 731-ІХ) встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон № 731-ІХ набрав чинності 17.07.2020.

Відтак, останній день процесуальних строків, з урахуванням пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, є 06.08.2020.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 10.12.2018 № ПЗ/НХ-181824/НЮ (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується у 2018 році поставити і передати у власність відповідачу товар, відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що загальна сума Договору складає 1.219.999,97 грн. з ПДВ.

Положеннями п. 4.1 Договору передбачено, що оплата за кожну партію поставленого товару здійснюється відповідачем у безготівковій формі протягом 20 банківських днів після дати поставки партії товару, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену згідно п. 6.1 Договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 8.2.1 Договору, у разі порушення строків оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 1.219.999,97 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковою накладною від 27.12.2018 № 745 (товар фактично отриманий 06.02.2019), яка підписана сторонами, скріплена відбитками їх печаток та наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Спір між сторонами спору виник внаслідок порушення відповідачем строку оплати товару за укладеним між сторонами спору Договором. Оплата здійснена відповідачем 13.03.2020, що підтверджується платіжним дорученням від 13.03.2020 № 2631808 на суму 1.219.999,97 грн.

Вказані обставини призвели до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача 264.033,23 грн., з яких: 197.275,77 грн. - пеня, 37.382,19 грн. - 3 % річних та 29.375,27 грн. - інфляційні втрати.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені за порушення грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його арифметично невірним виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 106.490,95 грн., за розрахунком позивача враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме: з 07.03.2019 по 04.09.2019 (182 дні).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 37.382,19 грн. та інфляційних втрат в сумі 29.375,27 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача викладені в поданому до суду відзиві судом відхилені, оскільки:

- податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість та надає можливість віднести суму сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту;

- зазначення сторонами спору в укладеному між сторонами спору Договорі про обов`язок позивача надати податкову накладну не має наслідком зміну характеру правовідносин з податкових на господарські;

- наявність/відсутність у відповідача можливості розпорядження податковим кредитом не стосується господарських відносин, що склалися на підставі укладеного між сторонами спору Договору.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій судом відхилено, оскільки:

- факт порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за Договором визнається відповідачем;

- підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань (ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України);

- сума, заявлена до стягнення, жодним чином не погіршить фінансовий стан відповідача.

- наявність/відсутність заподіяних позивачу збитків не є предметом розгляду даної справи.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

В матеріалах справи наявний договір від 13.03.2020 № 13/03/2020-01, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "КОНФЕР ЛЕКС".

Так позивачем, в підтвердження здійснення оплати наданих послуг за вказаним договором подані до суду: акт виконаних робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 13.03.2020 № 13/03/2020-01 на суму 12.000,00 грн. та платіжне доручення від 16.03.2020 № 2056 з якого вбачається, що позивачем здійснено перерахування на користь вказаного адвокатського об`єднання 12.000,00 грн. в якості оплати гонорару за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 13.03.2020 № 13/03/2020-01.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 та пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000" (39701, Полтавська обл., Кременчуцький район, село Піщане, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА , будинок 34, ідентифікаційний код: 39185235) пеню в сумі 106.490 (сто шість тисяч чотириста дев`яносто) грн. 95 коп., 3 % річних в сумі 37.382 (тридцять сім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 19 коп., інфляційні втрати в сумі 29.375 (двадцять дев`ять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 27 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 7.874 (сім тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 40 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2.598 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 73 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац