РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2020Справа № 910/8235/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська фабрика спеціального паперу"

до Державного підприємства "Київська офсетна фабрика"

про стягнення заборгованості в розмірі 599 889,46 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Малинська фабрика спеціального паперу" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства "Київська офсетна фабрика" про стягнення заборгованості в розмірі 599 889,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 4-Оф від 11.02.2020, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

24.06.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

23.07.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що суму боргу в розмірі 578 232,60 грн. визнає, однак не може погодитись з розміром та видами штрафних санкцій, оскільки установлений згідно із постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), на території України карантин, у відповідності до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

11.08.2020 представником позивача подано відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Малинська фабрика спеціального паперу» (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством «Київська офсетна фабрика» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 4-Оф (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити замовнику папір з водяним знаком «SS» (маса 90 г/м2, форматом 920 мм) в кількості 6000 кг. (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах визначених цим Договором.

Кількість товару, який поставляється, може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом укладання Додаткової угоди до Договору. Якість товару повинна відповідати технічним умовам фабрики-виробника, а також специфікації до Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється транспортом за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 1 на протязі 60 днів від дати підписання Договору після надання замовником доручення на отримання товару та здійснення ним попередньої оплати згідно п. 4.1 цього Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору право власності на товар переходить від постачальника до замовника з моменту фактичного прийняття товару і підписання видаткової накладної. Датою поставки товару є дата підписання сторонами видаткової накладної.

Сума цього Договору складає 474 000,00 грн., крім того ПДВ 20% - 94 800,00 грн., загальна сума Договору становить 568 800,00 грн. (п. 3.2 Договору)

У відповідності до п. 4.1 Договору замовник здійснює попередню оплату в розмірі 50% від загальної суми Договору на протязі п`яти робочих днів з моменту отримання від постачальника рахунку-фактури.

За умовами п. 4.2 Договору замовник здійснює остаточну оплату на протязі п`ятнадцяти робочих днів від дати отримання товару та підписання видаткової накладної, згідно наданого постачальником рахунку-фактури.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного взаєморозрахунку між сторонами (п. 7.3 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Специфікацію захищеного паперу з водяним знаком «SS».

27 лютого 2020 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти пункти 1.1, 3.2, 4.2 Договору в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) постачальник зобов`язується поставити замовнику папір з водяним знаком «SS» (маса 90 г/м2, форматом 920 мм) в кількості 6099,5 кг. (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах визначених цим Договором.

Згідно з п. 2.2 Договору право власності на товар переходить від постачальника до замовника з моменту фактичного прийняття товару і підписання видаткової накладної. Датою поставки товару є дата підписання сторонами видаткової накладної.

У відповідності до п. 3.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) сума цього Договору складає 481 860,50 грн., крім того ПДВ 20% - 96 372,10 грн., загальна сума Договору становить 578 232,60 грн.

За умовами п. 4.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) замовник здійснює остаточну оплату на протязі тридцяти робочих днів від дати отримання товару та підписання видаткової накладної, згідно наданого постачальником рахунку-фактури.

Як зазначає позивач, ТОВ «Малинська фабрика спеціального паперу» на виконання умов укладеного між сторонами Договору здійснило поставку ДП «Київська офсетна фабрика» товару на суму 578 232,60 грн., однак відповідач не виконав свої договірні зобов`язання в частині здійснення оплати за поставлений за договором товар у строки обумовлені Договором, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 578 232,60 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 578 232,60 грн. згідно видаткової накладної № РН-0000023 від 27.02.2020 на суму 578 232,60 грн., яка підписана сторонами без заперечень та зауважень.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до п. 4.1 Договору замовник здійснює попередню оплату в розмірі 50% від загальної суми Договору на протязі п`яти робочих днів з моменту отримання від постачальника рахунку-фактури.

За умовами п. 4.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) замовник здійснює остаточну оплату на протязі тридцяти робочих днів від дати отримання товару та підписання видаткової накладної, згідно наданого постачальником рахунку-фактури.

На виконання умов Договору позивачем виставлено відповідачу на оплату рахунок-фактуру № СФ-0000017 від 27.02.2020 на суму 578 232,60 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за товар, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість за поставлений товар в розмірі 578 232,60 грн., що відповідачем у відзиві не заперечується.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 578 232,60 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 14 471,61 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 625,86 грн. та 3% річних в розмірі 2 559,39 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.1 Договору у випадку невиконання умов 4.1 цього Договору, замовник виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення платежу.

Щодо посилань відповідача на те, що установлений згідно із постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2" (зі змінами), на території України карантин у відповідності до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що при настанні обставин неможливості повного або часткового виконання будь-якої із сторін зобов`язань згідно цього Договору, а саме: пожежі, стихійних лих, блокади, заборони експорту або імпорту, інших не залежних від сторін обставин, термін виконання Договору збільшується пропорційного часу на протязі якого будуть діяти такі обставини або їх наслідки.

Згідно із п. 5.3 Договору сторона, для якої виникла неможливість виконання зобов`язань згідно цього Договору, повинна про настання або припинення обставин, які заважають виконанню обставин, негайно сповістити іншу сторону.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України, зокрема:

- засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

- засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників).

Згідно із ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Згідно із п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11 Регламенту ТПП України).

Однак, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів у підтвердження направлення відповідачем повідомлень про настання форс-мажорних обставин із відповідним актом Торгово-промислової палати, як і не надано такого акту до матеріалів справи, суд відхиляє означені твердження відповідача.

Разом з тим, як вбачається з угоджених сторонами умов Договору, пунктом 4.1 Договору узгоджено саме порядок здійснення попередньої оплати, до отримання якої, згідно з п. 2.1 Договору позивач мав можливість не поставляти товар, в свою чергу порядок фактичного розрахунку за отриманий товар сторонами узгоджено в пункті 4.2 Договору, а відтак, з огляду на п. 6.1 Договору, сторонами не узгоджувалось нарахування пені на неоплачену суму, як про це помилково зазначає позивач.

Відтак оскільки у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені на суму неоплаченої суми згідно п. 4.2 Договору не визначено, пеня може бути нараховано відповідно до чинного законодавства лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Водночас, оскільки ані спеціальним нормативним актом, який регулює правовідносини сторін за Договором, ані умовами Договору не передбачено нарахування пеня за порушення відповідачем строку оплати за поставлений товар, який визначено п. 4.2 Договору, вимога про стягнення пені нарахованої на суму заборгованості за поставлений товар задоволенню не підлягає.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 2 559,39 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 625,86 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність порушень строків оплати за отриманий товар та відсутність підстав для застосування відповідальності за таке порушення.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Київська офсетна фабрика» (04074, м. Київ, вул. Бережанська, 1; ідентифікаційний код: 05450185) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинська фабрика спеціального паперу» (11602, Житомирська обл., м. Малин, вул. Неманихіна, 2; ідентифікаційний код: 32876028) заборгованість у розмірі 578 232 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч двісті тридцять дві) грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 2 559 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 39 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 625 (чотири тисячі шістсот двадцять п`ять) грн. 86 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 781 (вісім тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 27 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 14.09.2020

Суддя О.А. Грєхова