ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. Справа№ 910/3932/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі №910/3932/20 (суддя Морозов С.М.) за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест» про стягнення 10 790,20 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 790,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест» будучи власником квартири №2 у житловому будинку №4 по вул. Заньковецькій у м. Києві, який є об`єктом комунальної власності та перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», у період з 01.01.2019 по 01.01.2020 не вносив платежі за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, станом на 01.01.2020 заборгованість відповідача склала 10 790,20 грн. При цьому, позивач вказав, що відсутність укладеного між власником приміщення та балансоутримувачем договору про надання житлово-комунальних послуг, не звільняє боржника від оплати вартості спожитих житлових послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі №910/3932/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Так, за висновком суду, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин фактичного надання житлово-комунальних послуг відповідачу у період з 01.01.2019 по 01.01.2020 у розмірі 10 790,20 грн., що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі №910/3932/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» в повному обсязі.

За доводами апелянта, споживачі зобов`язані оплатити житлові послуги, якщо вони фактично користувалися ними та, відповідно, такі послуги надавались, зауважуючи при цьому, що нарахування відповідачу за надані послуги, здійснювалось, враховуючи витрати підприємства, на умовах договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14.07.2015 №99 (4695). Разом з тим, як вказує апелянт, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє споживача від оплати послуг. Також, апелянт посилається на недоведеність відповідачем факту ненадання йому житлово-комунальних послуг позивачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 у справі №910/3932/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі №910/3932/20; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Вказана ухвала була отримана позивачем - 14.07.2020, а відповідачем - 08.07.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

З огляду на те, що предметом розгляду у справі №910/3932/20 є вимога про стягнення 10 790,20 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112, будинок №4 по вулиці Заньковецькій у м. Києві, в якому власником квартири №2 є відповідач, віднесено до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та передано на балансове утримання КП УЖГ «Печерська брама».

У відповідності до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» житловий будинок №4 по вул. Заньковецькій у м. Києві віднесено до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 №509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об`єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс Комунального підприємства «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва».

Рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва» №270/270 від 09.10.2014 створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», якому передано на балансове утримання будинки підпорядковані КП УЖГ «Печерська брама».

За твердженнями позивача, нарахування за надані послуги, ним здійснюються на умовах договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14.07.2015 №99 (4695).

Як зазначає позивач, на виконання умов вказаного договору, відповідачу кожного місяця надаються платіжні квитанції на сплату нарахувань за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. При цьому, квитанціями боржник відповідно щомісяця повідомляється про наявність заборгованості за спожиті послуги, що також є претензіями про стан боргу та необхідність його сплати.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, у зв`язку з тим, що станом на 01.01.2020 у відповідача наявна перед позивачем заборгованість у розмірі 10 790,20 грн. за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у період з 01.01.2019 по 01.01.2020.

Як вже зазначалось, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202, ст. 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом .

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частинами першою, другою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода .

Частиною першою статті 181 ГК України передбачено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку виконання даного виду договорів.

Відповідно до частини третьої статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 24.06.2004 №1875-IV) порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, та пунктом 1 частини третьої статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Вказані норми кореспондуються з положеннями частин першої, другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 09.11.2017 №2189-VІІІ), якими передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Частиною сьомою статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотні умови договору про надання житлово-комунальної послуги визначені як у частині першій статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 24.06.2004 №1875-IV), так і у частині третій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 09.11.2017 №2189-VІІІ).

З наведених норм права вбачається, що укладення договору надання житлово-комунальної послуги у спірних правовідносинах є обов`язковим; такий договір повинен бути укладеним на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, при цьому сторони не можуть відступати від його змісту, але мають право конкретизувати його умови.

Як вбачається з матеріалів справи, між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест», будь-які договори не укладалися, тобто між сторонами відсутні договірні правовідносини. При цьому, доказів звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлових послуг на основі типового договору позивачем не надано.

Разом з тим, позивач зазначає, що нарахування за надані житлово-комунальні послуги здійснюється на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14.07.2015 №99.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає, що публікація договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в газеті не є належним доказом звернення з пропозицією до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест» укласти відповідний договір, оскільки неспроможна довести факт звернення з конкретною пропозицією до конкретного споживача з проектом договору (що є однією з істотних умов договору), як і не дає можливості оцінити, чи відповідає запропонований до підписання проект типовому договору (наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.12.2019 у справі №907/563/18).

Крім того, слід зазначити, що з 10.06.2018 було введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 09.11.2017 №2189-VІІІ) в частині норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, і якими передбачена необхідність укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Утім, доказів укладення відповідного договору згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 09.11.2017 №2189-VІІІ) матеріали справи також не містять.

В свою чергу, згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 №1875-IV) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в повному обсязі та у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 09.11.2017 №2189-VІІІ) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлові послуги, якщо вони фактично користувалися ними та відповідно надавались ним. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, від 20.04.2016 у справі №221/515/15-а та від 05.10.2016 у справі №753/2526/16-ц.

Разом з тим, у разі неукладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивач повинен довести надання таких послуг.

При цьому, факт здійснення господарської операції з надання послуг підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно з наявною в матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (сформованою станом на 30.01.2020) квартира №2 житлового будинку №4 по вул. Заньковецькій у місті Києві закріплена за товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест» на праві спільної часткової власності з розміром частки 76/100.

Згідно наданого позивачем розрахунку боргу по кв. №2 за адресою вул. Заньковецька, 4 у м. Києві, підписаного головним бухгалтером Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» у відповідача перед позивачем наявна заборгованість з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2019 по 01.01.2020.

Як вбачається з розрахунку вартість послуг нараховувалась виходячи з тарифу 5,69 грн. за 1 кв.м. нерухомого майна пропорційно площі належній відповідачу на праві власності та склала за спірний період 10 790,20 грн.

Позивач обґрунтовуючи розмір застосованого тарифу зазначив, що послуги, які надаються Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» для всіх будинків, котрі перебувають на його утриманні, офіційно оприлюднені на сайті Виконавчого органу КМР (КМДА) Департамент житлово-комунальної інфраструктури, Департамент економіки та інвестицій (https://www.municipal.kiev.ua/kiev/).

Однак, здійснивши перевірку зазначеної інформації, судом не виявлено відомостей стосовно розміру тарифу, який підлягав застосуванню при нарахуванні вартості спірних послуг по будинку 4, вул. Заньковецька у м. Києві.

З огляду на викладене, наданий позивачем розрахунок боргу по кв. №2 за адресою вул. Заньковецька, 4 не приймається судом в якості доказу, що підтверджує заявлену до стягнення заборгованість, оскільки з такого документа неможливо достеменно встановити правильність нарахування вартості послуг згідно зазначеного у розрахунку тарифу, і чи відповідає розмір тарифу дійсності.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою - м. Київ, вул. Заньковецька, 4, співвласником квартири №2, в якому є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Гранд-Інвест» в період з 01.01.2019 по 01.01.2020 на суму 10 790,20 грн. позивачем не надано.

Крім того, матеріали справи не містять ані рахунків чи квитанцій для оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території по вказаній адресі, ані доказів їх направлення відповідачу, з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг.

Колегією суддів відхиляються доводи апелянта про недоведеність відповідачем факту ненадання йому житлово-комунальних послуг, оскільки саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення його прав відповідачем.

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем належними та допустимими доказами обставин фактичного надання відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території у період з 01.01.2019 по 01.01.2020 у розмірі 10 790,20 грн., за адресою м. Київ, вул. Заньковецька, 4, кв. №2, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позивачем вимог та відмову у позові.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі №910/3932/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 10.09.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко