ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2020 р. Справа№ 910/2356/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Кропивної Л.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) від 21.04.2020 у справі №910/2356/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 96279,51 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 96279,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.02.2015 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу № -КП-41, на виконання умов якого позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 301311,56 грн, що підтверджується актами приймання-передачі. В порушення умов договору відповідачем несвоєчасно здійснювалися оплати за спожитий природній газ, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 96279,51 грн, з яких: 60872,48 грн пені, 31821,18 грн інфляційних втрат, 3585,85 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва 21.04.2020 у справі №910/2356/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 60872,48 грн пені, 31821,18 грн інфляційних втрат, 3585,85 грн - 3% річних, 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору. Суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт порушення строків оплати газу відповідачем, а отже він є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Крім того, місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн з огляду на те, що відповідачем не наведено жодних обставин та не подано жодних доказів в підтвердження відсутності у нього вини у простроченні оплати газу, а також не надано доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним строків сплати газу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №910/2356/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем повністю виконано зобов`язання зі сплати природного газу у сумі 301311,56 грн та надано відповідні доказі на підтвердження вказаного факту, проте судом першої інстанції останні не враховано. Крім того,відповідач наголосив на необхідності включення у період розрахунку втрат від інфляції й періодів часу коли індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція.

Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені до 1 грн, то апелянт вважає її не обґрунтованою з огляду на таке. З 01.01.2020 основним видом діяльності відповідача є діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу в підземних сховищах природного газу, що є основним джерелом доходу відповідача. Разом з тим, відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки замовники послуг не здійснюють (несвоєчасно здійснюють) оплату наданих їм послуг у встановлені договорами строки. За результати діяльності за 3 місяці 2020 року відповідач не отримав прибутку, а навпаки зазнав збитків на загальну суму 0,00 грн (підтверджується копією звіту про фінансові результати за 3 місяці 2020 року). Вказані обставини свідчать про те, що задоволення вимоги про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі може призвести до зупинки господарської діяльності відповідача, і як наслідок, можливого припинення діяльності зі зберігання природного газу, що в свою чергу може призвести до техногенної катастрофи загальнодержавного значення, зашкодити здійсненню відповідачем суспільно-важливих та стратегічних функцій, тоді як належне функціонування нафтогазової галузі України є головною умовою забезпечення енергетичної безпеки України. За таких обставин, у суду першої інстанції були наявні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

01.06.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та поновлено йому строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №910/2356/20, відкрито апеляційне провадження у справі №910/2356/20, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Калатай Н.Ф, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.08.2020 у справі № 910/2356/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Калатай Н.Ф., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 справи прийнято до провадження у новому складі суду: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

01.09.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) представників сторін.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 96279,51 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування свого клопотання апелянт зазначає про необхідність належного захисту прав та інтересів відповідача у даній справі та важливістю її розгляду для відповідача, а також для забезпечення всебічного, повного, об`єктивного та правильного вирішення спору.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, з огляду на те, що відповідач не був позбавлений можливості викласти свої пояснення по суті спору у додаткових письмових поясненнях, тоді як його вимоги та доводи вже викладені в апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2015 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №-КП-41.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2. договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до п. 11 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.29015, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом 5,8 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м):

січень 2015 року - 1,5; лютий 2015 року - 1,0; березень 2015 року - 0,8; квітень 2015 року - 0,1; травень 2015 року - 0; червень 2015 року - 0; липень 2015 року - 0; серпень 2015 року - 0; вересень 2015 року - 0; жовтень 2015 року - 0,2; листопад 2015 року - 0,7; грудень 2015 року - 1,5.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Крім того, сторонами підписано низку додаткових угод до договору, якими вони вносили зміни до договору в частині вартості газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За змістом п. 9.3. договору строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

В матеріалах справи наявні наступні акти приймання-передачі природного газу, підписані та скріплені печатками обох сторін: від 27.02.2015 на суму 5922,44 грн; від 27.02.2015 на суму 67407,10 грн; від 28.02.2015 на суму 5013,78 грн; від 28.02.2015 на суму 47984,66 грн; від 31.03.2015 на суму 5746,16 грн; від 31.03.2015 на суму 49820,26 грн; від 30.04.2015 на суму 1708,84 грн; від 31.10.2015 на суму 14441,46 грн; від 31.10.2015 на суму 2083,85 грн; від 30.11.2015 на суму 44037,86 грн; від 30.11.2015 на суму 3367,10 грн; від 31.12.2015 на суму 4515,58 грн; від 31.12.2015 на суму 49262,47 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач розраховувався за отриманий природний газ з порушенням встановлених договором строків, остаточно розрахувався лише 25.05.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу. Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання з оплати вартості природного газу виконував несвоєчасно, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 60872,48 грн пені, 3585,85 грн - 3% річних, 31821,18 грн інфляційних втрат.

Твердження апелянта про те, судом не враховано повне виконання ним зобов`язання зі сплати природного газу у сумі 301311,56 грн, то вказаний факт визнається позивачем та не є предметом спору у даній справі. Оскільки пеня, 3% річних та втрати нараховані позивачем саме у зв`язку несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань за договором.

Щодо твердження апелянта про необхідності включення у період розрахунку втрат від інфляції й періодів часу коли індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція, то колегія суддів з ним проходжується, проте, перевіривши розрахунок позивача, встановила, що ним розраховано інфляційні втрати за періоди існування заборгованості без виключення періодів дефляції.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення пені до 1 грн, то колегія суддів з ним погоджується, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Таким чином, аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Тобто, в контексті зазначеного, наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Апелянт стверджує, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки замовники послуг не здійснюють (несвоєчасно здійснюють) оплату наданих їм послуг у встановлені договорами строки. Задоволення вимоги про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі може призвести до зупинки господарської діяльності відповідача, і як наслідок, можливого припинення діяльності зі зберігання природного газу, що в свою чергу може призвести до техногенної катастрофи загальнодержавного значення, зашкодити здійсненню відповідачем суспільно-важливих та стратегічних функцій, тоді як належне функціонування нафтогазової галузі України є головною умовою забезпечення енергетичної безпеки України.

Колегія суддів відхиляє вказані твердження апелянта, позаяк доказів на підтвердження вказаних обставин останнім не надано, тоді як заявлена до стягнення сума пені не є значною.

Щодо звіту про фінансові результати за І квартал 2020 від 01.04.2020, доданого апелянтом до апеляційної скарги, то він не приймається колегією суддів до уваги, позаяк вказаний доказ не існував на момент прийняття рішення судом першої інстанції та не подавався до нього.

При цьому, відповідачем не доведено суду таких обставин як, наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

Тобто, з наведеного вбачається, що у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру неустойки у відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №910/2356/20 - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №910/2356/20.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.09.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Кропивна