ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
01.09.2020р. Справа №905/1629/19
за скаргою: №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка В.В. у справі:
за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ
до відповідача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь
про стягнення 5704907,72 грн
за участю: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), м.Краматорськ
Суддя Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання Клименко Ю.О.
У засіданні брали участь:
від позивача (стягувача): не з`явився
від відповідача (боржника, скаржника): не з`явився
від органу примусового виконання рішень (в режимі відеконференції): Балдинюк М.Ю. гол. держ. вик.
Рішенням господарського суду Донецької області від 11.12.2019р. по справі №905/1629/19 позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних 851657,56 грн, інфляційні втрати 4853250,16 грн, а також судовий збір в сумі 85573,62 грн.

15.01.2020р. на виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ.

10.08.2020р. до господарського суду надійшла скарга №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка В.В., за змістом якої скаржник просив суд:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка Володимира Володимировича по винесенню постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 21.07.2020р. за ВП №62504145 на виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2019р. по справі №905/1629/19;

- визнати недійсною постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 21.07.2020р. за ВП №62504145 на виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2019р. по справі №905/1629/19;

- зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка Володимира Володимировича вчинити дії по винесенню постанови про зупинення вчинення виконавчих дій за ВП №62504145 на виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.12.2019р. по справі №905/1629/19.

В обґрунтування власної скарги заявник посилався на те, що останнього включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (№1730-VIII від 03.11.2016р.), внаслідок чого органом примусового виконання рішень неправомірно винесено постанову від 21.07.2020р. про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №62504145 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/1629/19 від 15.01.2020р. на підставі ч.5 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 11.08.2020р. повідомлено сторони, що розгляд скарги відбудеться 20.08.2020р. о 16:00 год.

17.08.2020р. на адресу суду надійшли заперечення №39/3-1122-20 від 14.08.2020р. Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у яких стягувач наполягав на правомірності дій державного виконавця та просив суд відмовити у задоволенні скарги боржника з посиланням на наступне:

- включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (№1730-VIII від 03.11.2016р.) не є безумовною підставою для зупинення виконачого провадження;

- правова конструкція ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» деталізує процедуру зупинення вчинення виконавчих дій, передбачену у п.10 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: зобов`язує виконавця зупинити вчинення виконавчих дій виключно за умови стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року саме для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ);

- зі змісту укладеного сторонами правочину (п.1.2 договору №109/14-ПР від 20.12.2013р. купівлі-продажу природного газу) вбачається, що газ був використаний покупцем виключно для власних потреб; покупець був кінцевим споживачем.

Відтак, на думку стягувача, правова природа виникнення заборгованості боржника у наведених вище правовідносинах не пов`язана із постачання природного газу для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого виконавче провадження №62504145 на підставі п.10 ч.1, ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» зупиненню не підлягає.

Ухвалою суду від 20.08.2020р. відкладено розгляд скарги на 01.09.2020р.

25.08.2020р. на електронну адресу суду надійшла відповідь №0.03.01/1137 від 25.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на заперечення стягувача, у якій боржник наголошував на наступному:

- одним з основних напрямків діяльності підприємства відповідача є виробництво пари та гарячої води (код КВЕД 40.3), про що свідчать відомості, наявні у статуті Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (п.3.2); для здійснення цього виду діяльності у останнього наявна ліцензія серії АД №073801 від 13.12.2012р. на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії), транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії; на підтвердження постачання теплової енергії споживачам боржником представлено договір №1 від 11.03.2014р. про закупівлі теплової енергії за державні кошти, укладений між ПУВКХ КП «Компанія «Вода Донбасу» (постачальник) та Шахтарською рай філією ДУ «Донецький обласний лабораторний центр ДСЕСУ» (споживач), за змістом п.1.1 якого, зокрема, на компанію покладено обов`язок у 2014 році поставити теплову енергію споживачу належної якості та у необхідних об`ємах;

- наявне у договорі №109/14-ПР від 20.12.2013р. застереження про купівлю природного газу «для власних потреб» свідчить про те, що Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» не має права перепродавати придбаний енергоносій іншим споживачам, проте не забороняє покупцю використовувати природний газ для виробництва теплової енергії та послуг з опалення.

У відзиві №16247 від 26.08.2020р., який надійшов на електронну адресу суду від органу примусового виконання рішень, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) просив суд відмовити у задоволенні скарги, наполягав на правомірності власних дій із винесення спірної постанови з огляду на те, що Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» за основним видом діяльності, а саме: «централізоване водопостачання та водовідведення», а не за видом діяльності «виробництво, транспортування та постачання теплової енергії». Крім того, як вказує державний виконавець, ухвалою суду від 11.02.2016р. по справі №905/390/15 Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» надавалась відстрочка виконання рішення суду, що виключає застосування до спірних відносин ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

31.08.2020р. на електронну адресу суду від боржника надійшли пояснення №0.03.01/1166 від 31.08.2020р., за змістом яких останній просив суд долучити до матеріалів розглядуваної скарги звіти компанії та її відокремлених підрозділів про виробництво та реалізацію промислової продукції за 2014 рік, звіт про наявність і рух основних засобів, амортизацію за 2014 рік Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу».

Вказані пояснення представника відповідача скріплені електронним цифровим підписом.

Від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на електронну адресу суду надійшли пояснення №39/3-1500-20 від 31.08.2020р., у яких останній вказував, що викладені у скарзі боржника та поясненнях доводи позбавлені належного доказового обґрунтування. В той же час, на думку стягувача, не звернення відповідача до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» із пропозицією укласти договорів реструктуризації наявної заборгованості свідчить про те, що ця заборгованість не може бути врегульована на підставі Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р.

Зазначені пояснення представника позивача скріплені електронним цифровим підписом.

Представники сторін у судове засідання 01.09.2020р. не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Представник органу виконання судового рішення у судове засідання в режимі відеоконференції 01.09.2020р. з`явився, просив суд відмовити у задоволенні скарги №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу».

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

За приписами ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Враховуючи необхідність з`ясування правової позиції учасників, пов`язаних з розглядом скарги, їх місцезнаходження та час, необхідний для поштового обігу, скарга №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» розглянута судом протягом розумного строку.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту матеріалів скарги, 08.07.2020р. заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Хваліц С.В. відкрито виконавче провадження №62504145 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 15.01.2020р. про стягнення з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3% річних 851657,56 грн, інфляційних втрат 4853250,16 грн, а також судового збору в сумі 85573,62 грн.

17.07.2020р. вчинення виконавчих дій у ВП №62504145 зупинено на підставі п.10 ч.1 ст.34, ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», про що органом примусового виконання рішень винесено відповідну постанову.

Того ж дня, наказ господарського суду Донецької області №905/1629/19 від 15.01.2020р. та матеріали виконавчого провадження №62504145 передано до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків).

Постановою від 21.07.2020р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козарченка В.В. поновлено вчинення виконавчих дій на підставі ч.5 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування вчинення вказаних дій державний виконавець посилався на помилковість винесення постанови від 17.07.2020р. про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП №62504145.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

30.11.2016р. набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Врегулюванню відповідно до цього закону (ст.1) підлягає, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Із прийняттям Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р., внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження» та доповнено ст.34 «Зупинення вчинення виконавчих дій» пунктом 10, за змістом якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

У випадку, передбаченому п.10 ч.1 ст.34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає (ч.6 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження»).

В той же час, виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду (ч.4 ст.34 вказаного нормативно-правового акту України).

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ч.1 ст.3 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р.).

Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (абз.9 ч.1 ст.1 закону №1730-VIII від 03.11.2016р.).

Згідно з наказом №160 від 27.06.2017р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та Житлово-комунального господарства України «Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання» Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» включено до переліку суб`єктів господарювання - теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

За змістом цього наказу обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з різниці в тарифах ,26 грн; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року 394804045,32 грн.

Розшифрування цих сум реєстр не містить.

Водночас, як вказувалось, рішенням господарського суду Донецької області від 11.12.2019р. по справі №905/1629/19 стягнуто з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3% річних 851657,56 грн, інфляційні втрати 4853250,16 грн, а також судовий збір в сумі 85573,62 грн.

При цьому, у мотивувальній частині вказаного акту судом встановлено, що відповідні нарахування здійснені на наявну непогашену заборгованість за спожитий природний газ у період жовтень грудень 2014 року на суму 6560855,11 грн (916,522 тис. куб. м), яка була предметом розгляду у справі №905/390/15.

Тобто, стягнуті судом інфляційні нарахування та проценти річних у справі №905/1629/19 нараховані на заборгованість, яка виникла до 01.07.2016р.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок).

За приписами п.10 Порядку виключення підприємства з реєстру здійснюється з підстав, визначених абзацами другим - четвертим частини третьої статті 3 Закону.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з реєстру здійснюється за рішенням керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженої ним посадової особи, зокрема, у разі:

нездійснення цим учасником процедури врегулювання заборгованості платежів за договором (договорами) про реструктуризацію заборгованості, укладеним (укладеними) відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за цим (цими) договором (договорами);

закінчення строку дії договору (договорів) цього учасника процедури про реструктуризацію заборгованості або повне погашення заборгованості за ним (ними).

Рішення про виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою у десятиденний строк з дня надходження обґрунтованого звернення постачальника природного газу та/або електроенергії.

Згідно з п.10 Порядку рішення про виключення підприємства з реєстру приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою у десятиденний строк з дня надходження обґрунтованого звернення постачальника природного газу та/або електроенергії. Підприємство вважається таким, що виключене з реєстру, з наступного дня після прийняття керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до нього.

За таких обставин, приписами вказаних нормативно-правових актів врегульовано питання виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з реєстру у разі повного погашення відповідної заборгованості. Проте, на теперішній час Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» з реєстру за обґрунтованим зверненням постачальника природного газу не виключено, внаслідок чого відсутні підстави вважати завершеною процедуру врегулювання заборгованості згідно з нормами закону №1730-VIII від 03.11.2016р.

Таким чином, враховуючи імперативні приписи ч.6 ст.35, п.10 ч.1, ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», а також те, що у виконавчому провадженні №62504145 стягувачем є постачальник природного газу Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а боржником є підприємство-споживач природного газу для виробництва теплової енергії, транспортування та постачання теплової енергії та надання послуг з опалення; включений до реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; за рішенням суду у виконавчому провадженні стягуються проценти річних та інфляційні, нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, яка виникла до 01.07.2016р. і підпадає під дію норм Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р., з метою відновлення законних прав боржника, постанова від 21.07.2020р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка В.В. про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП №62504145 щодо примусового виконання наказу місцевого суду №905/1629/19 від 15.01.2020р. в частині стягнення 3% річних 851657,56 грн та інфляційних втрат 4853250,16 грн підлягає скасуванню, а дії з її прийняття слід вважати неправомірними.

За таких обставин, вимоги скарги №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» щодо визнання незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) стосовно винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 21.07.2020р. у ВП №62504145 в частині стягнення 3% річних 851657,56 грн та інфляційних втрат 4853250,16 грн та скасування зазначеної постанови органу примусового виконання рішення в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

При цьому, судом враховано, що вимога скаржника щодо скасування постанови за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання її недійсною.

В той же час, з огляду на те, що правовою конструкцією ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено виконавче провадження, судовий збір до цього кола не віднесено (судові витрати не є складовою заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону та, відповідно стягнення суми судового збору не підпадає під дію норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»), тому, як наслідок, поновлення виконавчого провадження в частині стягнення судового збору на підставі ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірним, а скарга стягувача в цій частині є необґрунтованою.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №908/3199/15.

Доводи стягувача, що придбаний за договором №109/14-ПР від 20.12.2013р. купівлі-продажу природного газу енергоносій був використаний боржником для власних потреб, що виключає зупинення вчинення виконавчих дій на підставі ч.4 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», та, як наслідок, правомірність дій органу примусового виконання рішень з прийняття постанови від 21.07.2020р., не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як вказувалось, за твердженням Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», наявне у договорі №109/14-ПР від 20.12.2013р. застереження про купівлю природного газу «для власних потреб» свідчить про те, що компанія не має права перепродавати придбаний енергоносій іншим споживачам, проте не забороняє покупцю використовувати природний газ для виробництва теплової енергії та послуг з опалення.

Відповідно до п.3.1 статуту підприємства боржника, одним з напрямків діяльності останнього є виробництво пари та гарячої води (код КВЕД 40.3).

В той же час, за змістом представленої боржником ліцензії серії АД №073801 від 13.12.2012р., виданої Донецької обласною державною адміністрацією, Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» надано право на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії), транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

Крім того, на підтвердження провадження діяльності з постачання теплової енергії у 2014 році, відповідачем представлено договір №1 від 11.03.2014р. про закупівлі теплової енергії за державні кошти, укладений між ПУВКХ КП «Компанія «Вода Донбасу» (постачальник) та Шахтарською рай філією ДУ «Донецький обласний лабораторний центр ДСЕСУ» (споживач).

Відповідно до звітів про виробництво та реалізацію промислової продукції за 2014 рік за формою №1П-НПП, яка затверджена наказом №222 від 05.08.2014р. Держстату України, Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» здійснювалось постачання гарячої пари, гарячої води та кондиційованого повітря; виробництво електричної енергії; відокремленими підрозділами компанії надавались послуги з теплопостачання.

При цьому, твердження стягувача зводяться тільки до того, що боржник споживав газ «для власних потреб», тобто був кінцевим споживачем, проте це не спростовує наведені вище обставини. В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів споживання відповідачем продукту не для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води позивачем до матеріалів розглядуваної скарги не представлено.

За таких обставин, вказані твердження стягувача відхиляються судом як такі, що ґрунтуються на припущеннях заявника та не містять належного доказового підтвердження.

Відповідно до ст.129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 цього кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010р.).

За таких обставин, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду скарги по суті.

В силу норм ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із ч.2 ст.343 вказаного кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог скарги №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу».

Наразі, судом враховано, що матеріали розгляду скарги не містять доказів перебування виконавчого провадження №62504145 у складі зведеного виконавчого провадження, внаслідок чого розгляд такої скарги здійснюється в порядку господарського процесуального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу №884/12 від 07.08.2020р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка В.В. задовольнити частково.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка Володимира Володимировича щодо винесення постанови від 21.07.2020р. у виконавчому провадженні №62504145 в частині поновлення вчинення виконавчих дій щодо стягнення 3% річних 851657,56 грн та інфляційних втрат 4853250,16 грн за наказом господарського суду Донецької області №905/1629/19 від 15.01.2020р.

Скасувати постанову від 21.07.2020р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка Володимира Володимировича у виконавчому провадженні №62504145 в частині поновлення вчинення виконавчих дій щодо стягнення 3% річних 851657,56 грн та інфляційних втрат 4853250,16 грн за наказом господарського суду Донецької області №905/1629/19 від 15.01.2020р.

Зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Козаченка Володимира Володимировича зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №62504145 в частині стягнення 3% річних 851657,56 грн та інфляційних втрат 4853250,16 грн за наказом господарського суду Донецької області №905/1629/19 від 15.01.2020р.

В іншій частині скарги відмовити.

Вступну та резолютивну частини ухвали складено та підписано 01.09.2020р.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.09.2020р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.О.Паляниця