ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року м.Дніпро Справа № 908/3083/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 (повне рішення оформлено і підписано 14.02.2020, суддя Горохов І.С.) та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 26.02.2020 (повне рішення оформлено і підписано 26.02.2020, суддя Горохов І.С.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд, м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ППМ, м. Запоріжжя

про відшкодування збитків в розмірі 189 607,68 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

У жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ППМ» про відшкодування збитків у розмірі 189 607,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані бездіяльністю відповідача, що полягає в порушенні зобов`язань, передбачених умовами пункту 1.1 додаткової угоди та норм чинного податкового законодавства України щодо порядку складання та реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

ІІ. Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року у даній справі у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Судові витрати покладені на позивача.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області у даній справі заяву товариства з обмеженою відповідальністю ППМ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на користь товариства з обмеженою відповідальністю ППМ судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 600,00 грн. У задоволенні заяви в частині стягнення судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн - відмовлено.

Додаткове рішення обґрунтовано посиланням на те, що відповідач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат на професійну допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, проте, зважаючи на критерії розумності та реальності суд зменшив ці витрати.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиція скаржник посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст. 22, 611 ЦК України, ст.224 ГК України, п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, пп.201.1,201.7,201.10 ст.201 ПК України, Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, Порядок заповнення податкової накладної, затверджений наказом Мінфіну від 31.12.2015 №1307, а також норми процесуального права, а саме: суд всупереч ст.ст. 86, 236, 237 ГПК України під час винесення рішення у справі не здійснив оцінку доказів, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявник апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не надано належної оцінки факту, що відповідач не склав податкові накладні датою першої події внаслідок підписання сторонами первинних документів.

Внаслідок того, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо складання податкових накладних, позивач позбавлений права віднести суму ПДВ у розмірі 189 607,68 грн до податкового кредиту.

Судом не прийнято до уваги, що 16.01.2018 сторони не підписували жодних первинних документів з номенклатурою товару, аналогічною до вказаної в податкових накладних від 16.01.2018, та позивач не здійснював перерахування коштів за товари/роботи у цю дату. Таким чином, на думку скаржника, у відповідача не було підстав для складання податкових накладних саме датою 16.01.2018.

Суд помилково дійшов до висновку, що позивач не втратив право віднести суму ПДВ у розмірі 189 607,68 грн до податкового кредиту, оскільки у відповідача є право в майбутньому скласти нові податкові накладні на зміну існуючим від 16.01.2018.

При цьому судом, не брались до уваги доводи позивача та правові висновки Верховного Суду, що належним способом захисту своїх порушених прав у разі відсутності реєстрації належним чином оформлених податкових накладних постачальником є саме стягнення збитків, а не зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію податкових накладних.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином усіх доказів, не дав їм оцінку в сукупності та дійшов неправильного висновку щодо відсутності підстав для стягнення збитків з відповідача.

Крім того, товариство з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд, не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю ППМ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.1,19,З0 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ч.ч.1,2 ст.124 ГПК України.

Судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного додаткового рішення не надано належної оцінки наданих відповідачем документів в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Судом залишено поза увагою той факт, що відповідач разом з першою заявою по суті спору не виконав вимоги ч.ч.1,2 ст.124 ГПК України та не подав до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

3.2 Доводи інших учасників справи

Товариством з обмеженою відповідальністю "ППМ" подано відзив на апеляційну скаргу на рішення господарського суду від 06.02.2020, в якій заявник просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач зазначає, що наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрованих податкових накладних є достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. А будь-які помилки, які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ППМ" звертає увагу суду на те, що ТОВ "Сільпо-Фуд" надав до суду копії податкових накладних, які були складені та зареєстровані ТОВ "ППМ" внаслідок здійснення господарських операцій за переліком, який вказаний ТОВ "Сільпо-Фуд" та розрахунків коригування до них.

Крім того, на всіх податкових накладних міститься відмітка "документ прийнято контрагентом".

На думку відповідача, права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем до податкової декларації за відповідний звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Відповідач вважає, що постанова Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, на яку посилається позивач та яка містить правові висновки до попередньої редакції ст.201 ПК України (яка діяла в 2015 році) не може бути застосована до правовідносин, що виникли між ТОВ "ППМ" та ТОВ "Сільпо-Фуд" у 2018 році.

Посилання скаржника на висновки, викладені в індивідуальній податковій консультації від 29.06.2017 № 875/6/99-99-15-03-02-15/ПК безпідставні, оскільки заявником не надано жодних доказів, що зазначена індивідуальна податкова консультація надана безпосередньо ТОВ "Сільпо-Фуд", що позбавляє останнього на її використання.

Висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ "Сільпо-Фуд" не втратив право віднести суми ПДВ до податкового кредиту є цілком обґрунтованими та такими, що відповідають нормам діючого законодавства України.

Невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення, відповідач просить залишити додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач зауважує, що нормами діючого законодавства не передбачені такі обов`язкові реквізити в акті приймання-передачі послуг, як їх детальний перелік, опис, зокрема вартість.

Вказаний акт підписаний на підтвердження надання правової допомоги за договором №5 від 07.11.2019. Крім того, фактичне (реальне) надання правових послуг підтверджується матеріалами справи, зокрема, підписаними відзивом, запереченнями, клопотаннями, фактичної участі у судових засіданнях.

Діючим законодавством не передбачена обов`язкова форма попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат був поданий відповідачем в формі опису робіт.

Також відповідач вказує, що згідно з ч.3 ст.124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2020 для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2020; постановлено здійснити розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2020; об`єднано розгляд даної апеляційної скарги разом із розглядом апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 у справі № 908/3083/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.05.2020 постановлено здійснити розгляд апеляційних скарг товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд на рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 та на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2020 з повідомленням (викликом) учасників справи; призначено справу до розгляду на 01.07.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2020 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

01.07.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.07.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.07.2020 відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд у задоволенні заяви про забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 11.07.2020 в режимі відеоконференції.

13.07.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 31.08.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2020 постановлено провести судове засідання у справі №908/3083/19 з товариством з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд призначене на 31.08.2020 в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

Під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції позивачем надані наступні документи: копію запиту ТОВ "СІЛЬПО-ФУДЖ" від 26.02.2020 № УРБ 10/14-1415/1, копію індивідуальної податкової консультації ДПС від 07.02.2020 № 1403/-0200/ІПК, копії платіжних доручень, копії рахунків на оплату, оригінал довідки вих.№б/н від 02.07.2020, копію рішення Господарського суду м.Києва у справі №910/6332/19.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції подані наступні документи: копію податкової декларації з ПДВ з додатками за жовтень 2017 року, копію податкової декларації з ПДВ з додатками за січень 2018 року, копію виписки з банківського рахунку від 23.10.2017, копії рішень господарського суду м.Києва від 24.10.2019 у справі №910/6333/19, від 22.07.2019 у справі №910/6332/19, від 09.08.2019 у справі №910/7588/19, копію платіжного доручення №4069 від 23.11.2017.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення від 26.07.2007 у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29; від 08.12.2016 у справі "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33).

Крім того, принцип змагальності (ст.13 Господарського процесуального кодексу України) та принцип рівності сторін (ст. 7 Господарського процесуального кодексу України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Учасники справи не заперечували проти прийняття судом апеляційної інстанції до розгляду наданих документів.

Враховуючи викладене, з метою повного та всебічного вирішення спору, колегія суддів приймає до розгляду надані учасниками справи документи.

31.08.2020 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.

31.08.2020 у судовому засіданні оголошено вступну те резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

12.10.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю» Сільпо-Фуд» (позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ППМ» (відповідач, постачальник) укладено договір № 12/10-16 поставки і монтажу обладнання та додаткову угоду до нього.

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує обладнання у комплекті або комплектуючі, на умовах і в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п.1.3 договору при необхідності постачальник здійснює шеф-монтаж обладнання своїми силами на об`єкті покупця, якщо це передбачено умовами поставки, у строки вказані в умовах поставки.

За змістом пункту 11.1, договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2017.

Відповідно до пункту 1.1 додаткової угоди до договору №12/10-16 від 12.10.2016 відповідач підтверджує своє зобов`язання видавати згідно з податковим законодавством України податкові накладні без окремої письмової вимоги позивача. Відповідач зобов`язується в електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу в програмному забезпеченні «M.E.DOC IS» надсилати позивачу: податкові накладні/розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається збільшення сум компенсації їх вартості на користь відповідача, протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати виписки. Податкові накладні/розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається збільшення сум компенсації вартості товарів на користь відповідача, повинні відповідати таким вимогам: а) бути оформленими в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) містити цифровий підпис уповноваженої особи сторони; в) бути зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних; розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів відповідача, протягом 7 (семи) календарних днів з дати виписки. Розрахунки коригування, що складаються, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів відповідача, повинні бути оформленими в порядку, встановленому чинним законодавством України.

На виконання умов договору між сторонами були оформлені та підписані акти виконаних робіт: №479 від 01.12.2017 на суму 26 565,00 грн з ПДВ, №73 від 03.01.2018 на суму 66 066,36 грн з ПДВ, №70 від 03.01.2018 на суму 30 086,62 грн з ПДВ, №67 від 03.01.2018 на суму 64 518,11 грн з ПДВ, №62 від 03.01.2018 на суму 37 282,78 грн з ПДВ, №68 від 03.01.2018 на суму 44 248,72 грн з ПДВ, №69 від 03.01.2018 на суму 43 318,22 грн з ПДВ, №71 від 03.01.2018 на суму 86 426,34 грн з ПДВ, № 74 від 03.01.2018 на суму 45 860,06 грн з ПДВ, №78 від 03.01.2018 на суму 23 283,66 грн з ПДВ, №76 від 03.01.2018 на суму 36 887,28 грн з ПДВ, №77 від 03.01.2018 на суму 52 231,46 грн з ПДВ.

Крім того, сторонами договору були оформлені та підписані наступні видаткові накладні: № 439 від 01.12.2017 на суму 166 760,00 грн з ПДВ, № 22 від 03.01.2018 на суму 50 362,00 грн з ПДВ, №20 від 03.01.2018 на суму 122 698,01 грн, №21 від 03.01.2018 на суму 162 805,80 грн з ПДВ, видаткова накладна №11 від 03.01.2018 на суму 162 003,00 грн з ПДВ, №12 від 03.01.2018 на суму 120 879,00 грн з ПДВ, № 13 від 03.01.2018 на суму 68 468,21 грн з ПДВ, №15 від 03.01.2018 на суму 182 778,01 грн з ПДВ, № 14 від 03.01.2018 на суму 66 611,00 грн за ПДВ, №18 від 03.01.2018 на суму 97 195,20 грн з ПДВ, №17 від 03.01.2018 на суму 191 244,20 грн з ПДВ, №10 від 03.01.2018 на суму 32 416,01 грн з ПДВ.

Позивач вважає, що відповідач не виконав своє зобов`язання щодо складання та реєстрації податкових накладних внаслідок оформлення та підписання сторонами наведених вище первинних документів, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, подані заперечення, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є питання щодо наявності підстав стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 189607,68 грн, які спричинені у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку про належне складення податкових накладних за наслідками здійснення з позивачем господарських операцій.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статей 173,175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів вважає, що укладений між сторонами договір за змістом та своєю правовою природою є змішаним договором, який водночас містить елементи договору поставки обладнання та договору про надання послуг.

Частинами першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються нормами Податкового кодексу України (пункт 1.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України).

Правила складання податкової накладної, у тому числі заповнення її обов`язкових реквізитів, розрахунків коригування до податкової накладної та формування і коригування податкових зобов`язань з податку на додану вартість регулюються нормами Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та регламентуються Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267 9 (далі - Порядок).

Податок на додану вартість у відповідності до норми статті 14 Податкового кодексу України це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (пункт 14.1.178 ПКУ); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (пункт 14.1.179).

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом абзацу першого підпункту «а» пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Положеннями пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації.

В абзаці першому пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України та пункті 18 Порядку заповнення податкової накладної встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи на наведені правові норми, на дату отримання від позивача попередньої (авансової) часткової компенсації вартості послуг за договором (передоплата) відповідач зобов`язаний скласти податкову накладну на всю суму такої попередньої оплати за господарською операцією з постачання товарів/послуг.

Попередня оплата у справі, що переглядається, надійшла за весь комплекс послуг передбачений договором, тому податкова накладна на таку передоплату повинна бути виписана на всі послуги із зазначенням у графі 6 кількості послуг відповідно до розміру передоплати (в даному випадку 0,7).

При подальшому надані послуг податкова накладна складається на підставі акту виконаних послуг і у графі 6 зазначається залишкова частина послуги, що надана згідно акту виконаних робіт. Тож податкові накладні виписуються саме на ті послуги, що зазначені у акті наданих послуг).

Отже, у разі складання податкової накладної на суму отриманої передплати номенклатура послуг має відповідати формулюванню у первинних документах, якими супроводжується їх надання (актах виконаних робіт, кошторисах, специфікаціях тощо). Зазначення загального найменування робіт (послуг) у графі 2 податкової накладної є помилкою. Якщо на дату отримання платежу ще невідомо, які саме роботи і в якому порядку будуть виконуватись, можна навести найбільш ймовірну номенклатуру робіт, з таким розрахунком, щоб змінити номенклатуру після складання акту виконаних робіт.

Надалі на дату фактичного оформлення документа, що засвідчує факт постачання таких послуг (акта виконаних робіт), відповідач як постачальник повинен скласти податкову накладну на різницю між: фактичної вартістю поставленої послуги/товарів та вартістю такої послуги у податковій накладній, складеній на суму отриманої на рахунок суми попередньої оплати).

Колегія суддів приймає до уваги, що на виконання умов договору між сторонами були оформлені та підписані акти виконаних робіт: №479 від 01.12.2017 на суму 26 565,00 грн з ПДВ, №73 від 03.01.2018 на суму 66 066,36 грн з ПДВ, №70 від 03.01.2018 на суму 30 086,62 грн з ПДВ, №67 від 03.01.2018 на суму 64 518,11 грн з ПДВ, №62 від 03.01.2018 на суму 37 282,78 грн з ПДВ, №68 від 03.01.2018 на суму 44 248,72 грн з ПДВ, №69 від 03.01.2018 на суму 43 318,22 грн з ПДВ, №71 від 03.01.2018 на суму 86 426,34 грн з ПДВ, № 74 від 03.01.2018 на суму 45 860,06 грн з ПДВ, №78 від 03.01.2018 на суму 23 283,66 грн з ПДВ, №76 від 03.01.2018 на суму 36 887,28 грн з ПДВ, №77 від 03.01.2018 на суму 52 231,46 грн з ПДВ.

Крім того, сторонами договору були оформлені та підписані наступні видаткові накладні: № 439 від 01.12.2017 на суму 166 760,00 грн з ПДВ, № 22 від 03.01.2018 на суму 50 362,00 грн з ПДВ, №20 від 03.01.2018 на суму 122 698,01 грн, №21 від 03.01.2018 на суму 162 805,80 грн з ПДВ, видаткова накладна №11 від 03.01.2018 на суму 162 003,00 грн з ПДВ, №12 від 03.01.2018 на суму 120 879,00 грн з ПДВ, № 13 від 03.01.2018 на суму 68 468,21 грн з ПДВ, №15 від 03.01.2018 на суму 182 778,01 грн з ПДВ, № 14 від 03.01.2018 на суму 66 611,00 грн за ПДВ, №18 від 03.01.2018 на суму 97 195,20 грн з ПДВ, №17 від 03.01.2018 на суму 191 244,20 грн з ПДВ, №10 від 03.01.2018 на суму 32 416,01 грн з ПДВ.

З наданих позивачем платіжних доручень вбачається, що позивачем на користь відповідача на виконання умов договору відповідно до виставлених відповідачем рахунків (№441 від 12.10.2017, №444 від 12.10.2017, №443 від 12.10.2017, №448 від 12.10.2017, №440 від 12.10.2017, № 445 від 12.10.2017, №439 від 12.10.2017, №446 від 23.10.2017) сплачено: 123 609,00 грн (платіжне доручення № 4133450 від 23.10.2017), 115 589,00 (платіжне доручення №4133449 від 23.10.2017), 90 453,00 грн (платіжне доручення №4133448 від 23.10.2017), 145 461,00 грн (платіжне доручення 4133451 від 23.10.2017), 67 790,00 грн (платіжне доручення №41343446 від 23.10.2017), 67 688,00 грн (платіжне доручення №4133445 від 23.10.2017), 188 191,00 грн (платіжне доручення №4133453 від 23.10.2017), 44 988,00 грн (платіжне доручення №4133444 від 23.10.2017).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем у жовтні 2017 року були складені наступні податкові накладні: № 31 від 23.10.2017 на суму 123 609,00 грн (в т.ч. ПДВ - 20 601,50 грн); № 32 від 23.10.2017 на суму 115 589,00 грн (в т.ч. ПДВ - 19 264,83 грн); №37 від 23.10.2017 на суму 90 453,00 грн (в т.ч. ПДВ - 15 075,50 грн); № 28 від 23.10.2017 на суму 145 461,00 грн (в т.ч. ПДВ - 24 243,50 грн); № 35 від 23.10.2017 на суму 67 790,00 грн (в т.ч. ПДВ - 11 298,33 грн); № 29 від 23.10.2017 на суму 67 688,00 грн (в т.ч.ПДВ - 11 281,33 грн); № 34 від 23.10.2017 на суму 188 191,00 грн (в т.ч. ПДВ -31 365,17 грн); № 30 від 23.10.2017 на суму 44 988,00 грн (в т.ч. ПДВ- 7 498,00).

Отже, вищевказані податкові накладні були складені відповідачем за фактом першої події - отримання коштів (передоплата) за спірним договором.

В подальшому, виставлені відповідачем рахунки №441 від 12.10.2017, №444 від 12.10.2017, №443 від 12.10.2017, №448 від 12.10.2017, №440 від 12.10.2017, № 445 від 12.10.2017, №439 від 12.10.2017, №446 від 23.10.2017 були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями та наявними в матеріалах справи виписками банку.

В лютому 2018 року до наведених вище накладних в єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані коригування кількісних показників обсягу операції (підстава корегування зміна обсягу операції з 0,7 до 1).

Рішенням Господарського суду м.Києва від 09.08.2019 у справі № 910/7588/19 встановлений факт наявності зареєстрованої у встановленому законом порядку податкової накладної № 66 від 16.01.2018 на суму 215 037,26 грн.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 24.10.2019 у справі №910/6333/19 встановлений факт наявності між сторонами господарських відносин за актом виконаних робіт №76 від 03.01.2018 та видатковою накладною №20 від 03.01.2018. Відповідачем зареєстрована податкова накладна № 67 від 16.01.2018 на суму 159 585,29 грн з ПДВ.

Щодо акту виконаних робіт №78 від 03.01.2018 та видаткової накладної №22 від 03.01.2018 відповідачем зареєстровано податкову накладну № 69 від 16.01.2018 на суму 73 645,66 грн з ПДВ.

Щодо акту виконаних робіт №479 від 01.12.2017 відповідачем зареєстровано податкову накладну №4 від 16.01.2018 на суму 193 325,00 грн з ПДВ.

Зазначені податкові накладні у встановленому порядку зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю «ППМ» були дотримані вимоги податкового законодавства та положення пункту 1.1 додаткової угоди до договору №12/10-16 від 12.10.2016 щодо складання податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

У податковій накладній у відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця, покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства-платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згін УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України.

Відтак, враховуючи наведені норми статті 198 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України покупець формує податковий кредит за операцією з придбання товарів/послуг на підставі податкової накладної, складеної за такою операцією, за допомогою якої можливо ідентифікувати здійснену операцію, та не має права включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, зазначену у податковій накладній, у якій допущено помилку в обов`язкових реквізитах визначених пункту 201.1 статі 201 Податкового кодексу України, якщо помилки в реквізитах такої накладної заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст.

Таким чином, покупець має право включити до податкового кредиту суму ПДВ, зазначену у податковій накладній, у якій допущено помилку в обов`язкових реквізитах, визначених пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, якщо така податкова накладна зареєстрована в ЄРПН, а помилки в реквізитах такої накладної не заважають підтвердити зміст операції, період, сторони та суму сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг.

При цьому, відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, складається розрахунок коригування до податкової накладної.

Зважаючи на викладені правові норми, колегія суддів апеляційного суду визначає, що допущені відповідачем як продавцем товарів/послуг, на суб`єктивну думку покупця, помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів. З`ясування достовірності та повноти нарахування продавцем товарів/послуг зобов`язань з податку на додану вартість, у тому числі факту порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної за господарською операцією, законом покладається на контролюючий орган Державної фіскальної служби України.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» суму податку на додану вартість сплачені у зв`язку з придбанням товару/послуг за договором № 12/10-16 від 12 жовтня 2016 року на підставі отриманих від товариства з обмеженою відповідальністю «ППМ» податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, не включило у відповідному звітному періоді до податкового кредиту та при подачі податкової декларації не зверталось до контролюючого органу зі скаргою у зв`язку з допущенням відповідачем помилок при складанні податкових накладних.

Також, у матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач звертався до відповідача щодо здійснення відповідного коригування у податкових накладних у відповідності до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно статті 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частина друга статті 217 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом частини першої статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що господарським судом першої інстанції вірно зазначено, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Протиправна дія чи бездіяльність заподіювача тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками, та є невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Тим самим, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (статті 74,76,77 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про те, що за позивачем відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зберігалось протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної право на включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, за договором № 12/10-16 від 1210.2016. Строк такого звернення і на теперішній час не сплинув.

Між тим позивачем на доведення факту порушення правил складання у встановлений спосіб відповідачем податкових накладних не надано належних і допустимих доказів, якими, зокрема можуть бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу ДПС України за результатами перевірки. Позивачем не представлено суду доказів щодо використання ним передбачених податковим законодавством способів для реалізації його права на віднесення суми податку до податкового кредиту.

Посилання скаржника на податкову консультацію від 29.06.2017 №875/6/99-99-15-03-02-15/ІПК та від 07.04.2020 №1403/-0200/ІПК, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки це індивідуальне роз`яснення, а належним доказом у спірних правовідносинах є акт (довідка) перевірки, рішення контролюючого органу ДПС України за результатами перевірки.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції констатує, що у даному випадку у скаржника відсутня безповоротність певної втрати - права на податковий кредит, оскільки збереглась можливість скористатись податковим кредитом у відповідності до вищенаведених норм податкового законодавства, що не може розцінюватись як вже завдана покупцю реальна шкода у розумінні вимог цивільного (господарського) законодавства, що підлягає відшкодуванню. Отже відсутні докази дій/бездіяльності відповідача, які б призвели до втрати позивачем права на податковий кредит.

Згідно з вимогами частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду, проаналізувавши зазначені положення законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що скаржник не довів належними та допустимими доказами наявність в діях (бездіяльності) відповідача усіх елементів складу правопорушення та за наявності яких можливо було б стверджувати про те, що відповідачем завдано збитків позивачу. За таких обставин апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Аргументи позивача, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

Щодо вимог апеляційної скарги про скасування додаткового рішення, апеляційний господарський суд враховує таке.

13.02.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "ППМ" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 908/3083/19 у розмірі 11 600,00 грн.

В обґрунтування вимог заяви заявник посилається на те, що в процесі розгляду справи відповідачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Хілько Альоною Василівною, на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 07.11.2019. Обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений на це час, зафіксований в акті приймання-передачі та детальному описі робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі і становить 11 600,00 грн. Факт оплати послуг адвоката підтверджується платіжними дорученнями. При прийнятті рішення у даній справі не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим відповідач звернувся до суду з зазначеною заявою.

20.02.2020 на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення судових витрат б/н від 14.02.2020, в обґрунтування заяви зазначає, що відповідач разом з першою заявою по суті спору не подав до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у відповідності до ч. 1, 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що в договорі № 5 від 07.11.2019 не міститься розмір вартості однієї години (гонорар) надання послуг адвокатом, який має зазначатись сторонами як одна із умов договору при його укладенні. В наданому відповідачем детальному описі робіт зазначено, що на збір та ознайомлення з доказами у справі, аналіз законодавства, судової практики, підготовку позиції та узгодження її з клієнтом витрачено три години вартістю 600,00 грн. Проте відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може надавати роз`яснення, консультації щодо застосування норм чинного законодавства, а не отримувати гонорар за його аналіз. В описі робіт (наданих послуг) вказано, що адвокат брав участь у п`яти судових засіданнях, які тривали по одній годині. Проте, відповідачем не надано доказів того, кожне судове засідання з п`яти тривали протягом однієї години. Крім того, адвокат відповідача не брав участь у всіх п`яти заявлених судових засіданнях загальною тривалістю 5 (п`ять) годин. В описі робіт (наданих послуг) зазначено, що адвокат витратив 4 години на відповідь на відзив та 6 годин на заперечення, загальною вартістю 8000,00 грн. Проте, відповідь на відзив подавалась позивачем, а не адвокатом відповідача. Отже, розмір заявлених витрат не є співрозмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом та описом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Матеріалами справи встановлено, що 11.06.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «ППМ» та адвокатом Хілько Альоною Василівною укладено договір про надання правової допомоги № 5, за умовами п.1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, пов`язану із захистом його прав і законних інтересів в судах всіх інстанцій що діють в системі судоустрою України, на підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності незалежно від підпорядкування, у справі про відшкодування збитків за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд».

Згідно з п. 4.1. договору за надання правової допомоги адвокатом, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар. Розмір гонорару визначається з урахуванням складності справи, ціни позову, значенням справи для клієнта, витрат адвоката, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стан клієнта, а також розумності та інших істотних обставин і визначається у описі робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги. Гонорар на підставі цього договору за виконану роботу сплачується Клієнтом на підставі рахунку адвоката протягом 3 робочих днів з дня його виставлення. Сторони домовились, що оплата за судове засідання можлива до його проведення. За результатом наданих послуг складається Акт приймання-передачі послуг, який підписується клієнтом протягом 3 робочих днів з дня його отримання.

Представництво відповідача у даній справі здійснювалось адвокатом Хілько Альоною Василівною (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП 002415 від 22.10.2019, ордер на надання правової допомоги серії АР № 1005385 від 07.11.2019).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем надано акт приймання передачі наданих послуг б/н від 11.02.2020 на суму 11 600,00 грн, в якому зазначено, що адвокат якісно та в повному обсязі надав юридичні послуги згідно з договором у справі.

Також, адвокатом направлено на адресу відповідача детальний опис робіт (наданих послуг) та здійсненних витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі від 11.02.2020, в якому зазначено, що адвокатом повинні бути надані наступні послуги: збір та ознайомлення з доказами у справі та аналіз законодавства та судової практики, підготовка правової позиції та узгодження її з клієнтом (2 години, вартість 600,00 грн); участь у судовому засіданні (5 годин, вартість 5000,00 грн); відповідь на відзив (4 години, вартість 2000,00 грн); заперечення (6 годин, вартість 4000,00 грн); на загальну суму 11 600,00 грн.

Крім того, адвокатом виставлено рахунки фактури № 501 від 07.11.2019 на суму 200,00 грн, № 502 від 26.11.2019 на суму 1000,00 грн, № 503 від 10.12.2019 на суму 1000,00 грн, №504 від 18.12.2019 на суму 400,00 грн, № 505 від 15.01.2020 на суму 1000,00 грн, № 506 від 24.01.2020 на суму 1000,00 грн, № 507 від 06.02.2020 на суму 1000,00 грн, № 508 від 07.02.2020 на суму 6000,00 грн.

Факт оплати відповідачем професійної правничої допомоги, наданої у справі, підтверджується платіжними дорученнями: № 2272 від 07.11.2019 на суму 200,00 грн, № 1428 від 27.11.2019 на суму 1000,00 грн, № 1508 від 11.12.2019 на суму 1000,00 грн, № 195 від 27.12.2019 на суму 400,00 грн, № 1561 від 27.01.2020 на суму 1000,00 грн, № 247 від 11.02.2020 на суму 6000,00 грн, № 248 від 11.02.2020 на суму 1000,00 грн, № 249 від 11.02.2020 на суму 1000,00 грн.

Таким чином, розмір витрат, понесених відповідачем на правову допомогу, становить 11 600,00 грн.

Водночас, місцевий господарський суд, ознайомившись з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, який доданий відповідачем, в якості детального опису робіт адвоката, дійшов умотивованого висновку, що адвокатом необґрунтовано належним чином види та обсяги наданих послуг, а також витрачений час на їх надання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Хілько А.В. була присутньою у судових засіданнях 26.11.2019, 14.01.2020, 24.01.2020 та 06.02.2020.

У судове засідання 10.12.2019 представник відповідача не з`явився, а тому витрати від 10.12.2019 року на суму 1000,00 грн не можуть бути покладені на позивача.

Сума заявлених витрат на підготовку відповідачем заперечень у розмірі 4000,00 грн правомірно визнана судом є завищеною та зменшено зазначену суму до 2000,00 грн.

Приймаючи до уваги, заяву позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, встановивши, що послуги, надані позивачу є необґрунтованими, а вартість цих послуг є завищеною, господарський суд правомірно зменшив розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивача до 8 600,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем приписів ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідачем до відзиву на позовну заяву додано попередній опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення та додаткового судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду та додаткове рішення першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційних скарг товариства з обмеженою відповідальністю Сільпо-Фуд відмовити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 та додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 26.02.2020 у справі №908/3083/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена у повному обсязі 10.09.2020

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді Л.А.Коваль

А.Є.Чередко