ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2020 року м. Дніпро Справа № 904/3986/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач),

судді Кузнецов В.О., Чередко А.Є.,

секретар Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року (повний текст складено 20.12.2019 року)

у справі № 904/3986/19 (суддя - Кеся Н.Б., м. Дніпро)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача -

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

про повернення безпідставно набутого майна, стягнення 11 516 776,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року у даній справі позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 11 516 776, 30 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 1723, 413 тис. куб. метрів та 172 751, 64 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення; стягнути з позивача судовий збір, сплачений Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпро за подання апеляційної скарги.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В порушення вимог частин 3, 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання, в якому здійснювався розгляд справи, що позбавило відповідача можливості належним чином реалізувати свої права, як учасника справи. Ухвала суду від 28.11.2019р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті відповідачу не направлялась. Відповідач є ліцензіатом з виробництва теплової енергії, з постачання теплової енергії, з транспортування теплової енергії, що підтверджується відповідними ліцензіями та в опалювальні періоди споживає природний газ для виробництва теплової енергії для казарменно-житлового фонду, в тому числі населення, яке проживає у військових містечках, та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. Місцевим господарським судом було залишено поза увагою той факт, що відповідач, як виробник теплової енергії, в опалювальний період (січень - березень 2016 р.) здійснював споживання природного газу з газотранспортної системи для виробництва теплової енергії та забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ в особливий період. На підставі договору № 09420804G5CB036 від 15.03.2016р., ПАТ "Дніпропетровськгаз" здійснив розподіл в обсязі 1723,395 тис. куб. м. спожитого відповідачем природного газу, а постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України саме на ПАТ "Нафтогаз України" покладено спеціальні обов`язки постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії. Висновки суду про встановлення факту безпідставного набування відповідачем майна - природного газу в обсязі 1723,413 тис. куб. м. не відповідають обставинам справи. В порушення вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд не надав всебічної, повної та об`єктивної оцінки доказам у справі та не взяв до уваги, що доводи позивача спростовують подані ним же докази. Згідно з наданими позивачем доказами в період з січня по березень 2016 р. відповідач спожив природний газ без підтвердження номінацій в обсязі 1723,395 тис. куб. м. по договорах з НАК "Нафтогаз України". Висновки суду щодо вірогідності доказів позивача за відсутності інших доказів на їх спростування є помилковими та такими, що не відповідають вимогам частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України. Судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення коштів з відповідача при недоведеності обставин, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Предметом судового розгляду у даній справі є альтернативні вимоги позивача до відповідача про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 1723,413 тис. куб. м. та стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 11 516 776,30 грн., що не передбачено діючим законодавством України. Задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості природного газу при умові неможливості повернення його в натурі, є передчасним, оскільки позивач припускає неможливість виконання судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння та передчасно констатує порушення свого права відповідачем за відсутності такого порушення, що є неприпустимим. Відповідач вважає, що позивач не довів перед судом належними і допустимими доказами порушеного відповідачем права чи охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду, як і не довів, що спірні правовідносини регулюються главою 83 Цивільного кодексу України, зокрема статтями 1212-1213. Рішення суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин зазначених приписів є незаконним. Виходячи з положень частини 3 статті 254 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо заявлених позивачем позовних вимог сплив у квітні 2019 р. Враховуючи, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач був позбавлений можливості зробити відповідну заяву про застосування судом позовної давності.

Відповідач в письмових поясненнях вважає, що у разі, якщо право вимоги належить позивачу, то йому було відомо про факт несанкціонованого відбору природного газу з ГТС з моменту здійснення такого відбору і це підтверджується наданими позивачем доказами та поясненнями. Отже, позовні вимоги пред`явлено з пропуском строку позовної давності, який сплинув 30.04.2019р. і жодних клопотань щодо його поновлення позивачем не надавалось, тому до позовних вимог слід застосувати позовну давність. Наданими суду поясненнями та доказами позивач підтвердив, що у визначені пунктом 6 глави 2 розділу ХІІ Кодексу ГТС строки йому було надано звіт ПАТ "Дніпропетровськгаз" та було відомо про факт відбору саме відповідачем з ГТС природного газу в обсязі 1723,413 тис. куб. м. Отже, позивач повідомив суду, що він не тільки мав можливість, а вже до 12.04.2016р. достеменно знав про факт відбору саме відповідачем природного газу з ГТС, ЕІС-код відповідача, період та обсяги спожитого ним природного газу. Посилання позивача, що йому не було відомо про особу, яка порушила його права, є безпідставними та спростовуються наданими ним же доказами.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019р. у даній справі - без змін. Посилається на те, що відповідач не повідомив суд апеляційної інстанції про те, що у даній справі було проведено щонайменше 4 судових засідання. В зв`язку з чим посилання відповідача на те, що судом першої інстанції було порушено основні засади господарського судочинства є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Визначальною умовою для постачання, а відтак і санкціонованого відбору природного газу з ГТС є наявність укладеного з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу. Про наявність такого договору відповідач не повідомив ні позивача, ні суд першої інстанції, а також не зазначив про це в апеляційній скарзі. АТ "НАК "Нафтогаз України" не маючи укладеного договору на постачання природного газу з відповідачем не міг надавати йому номінацію, а отже і не ніс жодного обов`язку надавати таку номінацію. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2020р. у справі № 826/16707/18 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до Кабінету Міністрів України пункт 1 розпорядження КМУ від 05.10.2016р. № 742 визнано протиправним та нечинним. Договір на розподіл природного газу, укладений відповідачем з ПАТ "Дніпропетровськгаз" не був та жодним чином не може бути підставою для набуття природного газу з ГТС позивача. Здійснений відповідачем відбір природного газу в обсязі 1723,413 тис. куб. м. з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування статей 1212-2013 Цивільного кодексу України. Заявлені позивачем вимоги не є альтернативними, оскільки позивач одночасно просить суд задовольнити як першу, так і другу вимогу, за які сплачено судовий збір в повному обсязі у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір". В даному випадку позивачем не заявляються позовні вимоги, які залежать від настання або ненастання певних обставин, а є цілком самостійними вимогами, які підлягають застосуванню та дослідженню кожна окремо від іншої. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, якими він заперечує проти позовних вимог, зокрема доказів, які б підтверджували факт правомірного отримання природного газу від постачальника (договір про постачання природного газу, підписаних актів приймання-передачі).

Позивач в письмових поясненнях на апеляційну скаргу посилається на те, що у відповідача відсутні та, відповідно, відповідачем не надані суду за спірний період докази, які б підтверджували факт отримання у спірний період природного газу від постачальника (договору на постачання природного газу та підписаних актів приймання-передачі природного газу), що підтверджує недоведеність та відсутність факту отримання відповідачем природного газу від АТ "НАК "Нафтогаз України".

АТ "НАК "Нафтогаз України" у відзиві на апеляційну скаргу вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними. Посилається на те, що протягом січня - березня 2016 р. між третьою особою та відповідачем були відсутні договірні відносини на постачання природного газу. АТ "НАК "Нафтогаз України" не замовляло послуги транспортування газу та не постачало газ відповідачу у спірний період. Враховуючи, що жодним постачальником природного газу не було подано до ГТС природний газ для потреб відповідача, спірний обсяг природного газу було відібрано з ресурсів позивача, що були придбані ним та подані до ГТС. Факт закупівлі природного газу АТ "Укртрансгаз" для виробничо-технологічних потреб, власних потреб та послуг балансування підтверджено наданими з позовною заявою матеріалами. За таких умов мало місце набуття майна за рахунок іншої особи за відсутності правової підстави.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2020р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Білецька Л.М., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 04.03.2020р.

В судовому засіданні 04.03.2020р. оголошено перерву до 18.03.2020р.

У зв`язку із встановленням на період з 18.03.2020р. по 03.04.2020р. особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду, розгляд справи, призначений на 18.03.2020р. у даній справі, не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2020р. відкладено розгляд апеляційної скарги на період дії особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2020р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - АТ "НАК "Нафтогаз України". Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 01.07.2020р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2020р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.08.2020р.

13.08.2020р. на адресу апеляційного господарського суду надійшла заява АТ "НАК "Нафтогаз України" про розгляд справи за відсутності його представника за наявними матеріалами справи.

Через неможливість судді Білецької Л.М. продовжувати розгляд апеляційної скарги у зв`язку із перебуванням у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду від 18.08.2020р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кузнецов В.О., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2020р. дану справу прийнято до свого провадження вказаною колегією суддів.

В судовому засіданні 19.08.2020р. оголошено перерву до 02.09.2020р.

Під час розгляду апеляційної скарги представник відповідача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Розгляд клопотань та заяв.

21.02.2020р. до апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення по суті Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/2611/18.

04.03.2020р. позивач подав до апеляційного господарського суду письмові заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі мотивовано тим, що справа № 904/3986/19 та господарська справа № 904/2611/18 пов`язані між собою, а результати розгляду справи № 904/2611/18 мають суттєве значення при вирішенні господарського спору. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області, який розглядає справу № 904/2611/18 встановлює обставини, що можуть вплинути на оцінку доказів у справі № 904/3986/19, зокрема, встановлення наявності підстав для набуття майна відповідачем, та може призвести до неправильного вирішення справи № 904/3986/19 по суті.

Апеляційним господарським судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2020р. (повний текст складено 31.07.2020р.) у справі № 904/2611/18 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Оператор газотранспортної системи "Дніпропетровськгаз"про стягнення заборгованості за договором № 151000702 від 17.12.2015р. у сумі 1 397 649 502,04 грн. - у задоволенні позовних вимог відмовлено. Доказів оскарження зазначеного рішення в апеляційному порядку на час розгляду справи в засіданні 02.09.2020р. сторонами не надано.

За наведених обставин, відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі до розгляду господарської справи № 904/2611/18.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Позовна заява мотивована тим, що для відбору відповідачем у січні, лютому, березні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Дніпропетровськгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абзацом 2 пункту 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2493, та пункту 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2496.

Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір в обсязі 1723,413 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітами ПАТ "Дніпропетровськгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січні, лютому, березні 2016 року (т. 1, а. с. 24-29), в графі "Фактично спожитий обсяг за місяць всього" по рядку "Категорія/Назва постачальника" вказано фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи в січні, лютому, березні 2016 року - 1723,413 тис. куб. м. природного газу.

27.04.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - Продавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі - Покупець) укладено Договір про закупівлю природного газу № -ВТВ (надалі -Договір).

Відповідно до умов Договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві у 2015 році природний газ (надалі газ), а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах договору (пункт 1.1 Договору).

Газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб (пункт 1.2 Договору).

Продавець передає Покупцеві у квітні-грудні 2015 газ в загальному обсязі 1827749,736 тис. куб. м. газу, у тому числі по місяцях та кварталах (тис. куб. м.): квітень - 170000,000, травень - 170000,000, червень - 170000,000, липень - 160000,000, серпень - 170000,000, вересень - 170000,000, жовтень - 250000,000, листопад - 260000,000, грудень - 307749,736 (пункт 2.1 Договору).

Покупець зобов`язаний використовувати газ виключно з метою, що визначена в пункті 1.2 Договору (пункт 2.6 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору Продавець передає Покупцеві у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідно до зовнішньоекономічних контрактів) у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України та інших країн або у пунктах приймання-передачі газу (пунктах виміру газу) на підземних сховищах газу (далі - ПСГ) Покупця, або в ПСГ.

Газ, що передається Продавцем Покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України.

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з пунктом 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 5.1 Договору ціна за 1000 куб. м газу установлюється НКРЕКП на рівні граничного рівня ці на природний газ для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання і становить 7 200,00 грн., без урахування податку га додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2 %;

- податок на додану вартість за ставкою-20 %, якщо інша ставка податку не передбачена чинним законодавством.

До сплати ціна за 1000 куб. м газу, з урахуванням цільової надбавки - 144,00 грн. та ПДВ - 1 468,80 грн. складає 8 812,80 грн.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє у частині поставки газу до 31.12.2015р. року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 Договору).

Так, на виконання умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передав Позивачу:

- у січні 2016р. (для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) природний газ в обсязі 165477,361 тис. куб. м на загальну суму 1 270 468 986,82 грн. та природний газ для балансування в обсязі 150000,000 тис. куб. м на загальну суму 1 151 640 000,00 грн.;

- у лютому 2016р. (для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) природний газ в обсязі 145474,561 тис. куб. м на загальну суму 1 089 138 943,30 грн. та природний газ для балансування в обсязі 101191,738 тис. куб. м на загальну суму 757 602 304,06 грн. та 32462,432 тис. куб. м на загальну суму 243 039 735,90 грн.;

- у березні 2016р. (для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) природний газ в обсязі 115129,089 тис. куб. м на загальну суму 864 158 942,04 грн. та природний газ для балансування в обсязі 58396,825 тис. куб. м на загальну суму 438 326 568,46 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (т. 1, а. с. 17-23).

15.03.2016р. між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" укладено договір № 09420804G5CB036 розподілу природного газу, за змістом пункту 3.1. якого за відсутності у споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб споживача на відповідний календарний період споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Оскільки відповідачу в січні, лютому, березні 2016 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 1723,413 тис. куб. м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС, що підтверджується інформацією про споживання природного газу підприємствами ПАТ "Дніпропетровськгаз" по договорах з НАК "Нафтогаз України" у січні, лютому та березні 2016 року (т. 1, а. с. 74-76).

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи. поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що 17.10.2019р. набув чинності Закон України № 132-ІХ від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надавати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є найбільш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно із статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 та 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховний Суд в постанові від 17.04.2019р. у справі № 757/16163/17 звернув увагу на те, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; потерпілий домагається повернення йому речі, визначено родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

З огляду на викладене вище можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується солідарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Правові засади функціонування ринку природного газу визначені положеннями Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Статтею 10 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання, вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (стаття 117 Конституції України).

Кабінет Міністрів України своєю постановою від 01.10.2015р. № 758 затвердив "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (далі - Положення), яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Підпунктом 4 пункту 3 Положення на публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладено обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15 - 17 цього Положення.

Пунктом 17 Положення на час виникнення спірних правовідносин були визначені такі умови постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії:

- постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації;

- обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 квітня 2017 р. за таких умов:

- укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;

- відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ, або

- відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або

- рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, або

- надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2015р. № 1064-р "Про деякі питання опалювального сезону 2015/16 року" з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2015/16 року Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу зобов`язано забезпечити безперебійне постачання природного газу теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям для початку та проходження опалювального сезону.

Відповідно до пунктів 17, 18, 27, 37 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Положеннями частини 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" врегульовано, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Згідно пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника.

Відповідно до пункту 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496 (далі - Правила) (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 9 розділу II Правил постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем - Квартирно-екслпуатаційним відділом м. Дніпро не було укладено договору постачання природного газу із будь-яким постачальником. За таких обставин, неправомірним є посилання відповідача на наявність у НАК "Нафтогаз України" обов`язку постачати природний газ виробникам теплової енергії та видати відповідні номінації за відсутності укладеного відповідачем з НАК "Нафтогаз України" договору про постачання природного газу.

Слід звернути увагу на те, що і пункт 3.1 укладеного відповідачем договору з оператором ГРМ - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" № 09420804G5CB036 від 15.03.2016р. передбачав, що санкціонований відбір природного газу з газотранспортної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором.

Разом із тим, позивачем доведено, що природний газ у січні, лютому та березні 2016р. в обсязі 1723,413 тис. куб. м. було використано відповідачем із ресурсу газу, придбаного позивачем у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за договором про закупівлю природного газу № -ВТВ від 27.04.2015р.

Таким чином, природний газ у січні, лютому, березні 2016р. було відібрано відповідачем у позивача без достатніх правових підстав.

За наведених обставин, у позивача існувало право для звернення до господарського суду із позовом про повернення безпідставно набутого майна - природного газу. Разом із тим, відповідач не є постачальником природного газу та не має власного ресурсу для повернення газу позивачу. В зв`язку з чим, судом не може бути задоволена позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути позивачу 1723,413 тис. куб. м. природного газу.

У разі неможливості повернути в натурі постачальнику безпідставно набуте майно, відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України особа має відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Позивач разом з позовною заявою подав суду відомості про вартість природного газу на час розгляду справи, яка становить 11 516 776,30 грн. (1723,413 тис. куб. м. природного газу * 6 682,54 грн. (ціна закупівлі природного газу, яка є вартістю природного газу станом на липень 2019 року)).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 516 776,30 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 1723,413 тис. куб. м. є обґрунтованими, до висновку про що правомірно прийшов суд першої інстанції.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів даної справи, відповідач не був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, на якому було ухвалено оскаржуване рішення. Так, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 12.12.2019р.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали суду першої інстанції від 28.11.2019р. було вручено представнику відповідача 12.12.2019р., тобто в день судового засідання.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

21.02.2020р. відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про застосування строків позовної давності. Вказане клопотання мотивовано тим, що перебіг позовних вимог почався в квітні 2016 року, тому строк позовної давності сплинув 30.04.2019р.

04.03.2020р. на адресу апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно із статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема, у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідача місцевим господарським судом не було належним чином повідомлено про час розгляду справи по суті, а тому відповідач мав правові підстави для подання в апеляційному суді заяви про застосування позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У визначенні моменту виникнення права на позов відображаються як об`єктивні, так і суб`єктивні моменти: об`єктивний - сам факт порушення права, суб`єктивний - особа дізналась або могла дізнатись про це порушення.

Як встановив суд апеляційної інстанції, позовні вимоги у цій справі про повернення безпідставно набутого майна та стягнення 11 516 776,30 грн. були заявлені позивачем у вересні 2019р. з пропуском загального трирічного строку позовної давності.

Відповідно до Розділу 3 Глави XIV Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

За таких умов, позивач міг довідатися про порушення свого права, а саме несанкціоноване відібрання природного газу із власного ресурсу по закінченню відповідного календарного періоду (січень, лютий, березень 2016 року) та одержання даних для обрахування місячного небалансу. Здійснення алокації по замовниках послуг транспортуваня (у тому числі в розрізі контрагентів (споживачів) оператором ГРМ не перешкоджало позивачу отримати відповідну інформацію щодо особи, якою було фактично відібрано природний газ.

Разом з цим позивач у письмовому запереченні на заяву відповідача про застосування позовної давності вказав на наявність підстав для визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення строку для звернення до суду. В обґрунтування своєї позиції послався на те, що строк для звернення до суду був ним пропущений з поважних та незалежних від нього причин. Так, позивачем зазначено, що для виявлення у ГТС небалансів обсягів природного газу позивач здійснив алокацію - віднесення оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з ГТС по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів) та визначив за певний період обсяги небалансу таких замовників (пункт 5 глави 1 Розділу 1 Кодексу ГТС). Дану процедуру позивач фактично зміг здійснити лише після 28.04.2017р., коли до Кодексу ГТС були внесені відповідні зміни та цю функцію почав здійснювати виключно позивач. До цього періоду процедуру алокації міг робити лише оператор газорозподільних мереж. Позивач намагався захистити свої порушені права ще з того часу, як відповідачем було здійснено несанкціонований відбір природного газу та позивачем було здійснено фізичне балансування, а також у встановленому порядку за утворений небаланс позивачем були висунуті вимог по оплаті: спочатку АТ "НАК "Нафтогаз України", якого позивач вважав постачальником, потім ПАТ "Дніпропетровськгаз", як оператору газорозподільної системи, в межах комерційного балансування шляхом надання відповідної послуги. Вказане стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, які позивач протягом 2016-2019 років намагався захистити спочатку у передбачений нормами спеціального законодавства спосіб шляхом пред`явлення вимог по оплаті послуг балансування АТ "НАК "Нафтогаз України" (справа № 910/10225/16), потім ПАТ "Дніпропетровськгаз" (справа № 904/2611/18). Строк позовної давності щодо позовних вимог до відповідача, на думку позивача, має обчислюватись не з моменту, коли позивач у 2016р. довідався про порушення свого права та почав вживати заходи по його захисту, а з того моменту, як позивач довідався саме про особу, яка його порушила. Датою, коли позивач довідався про порушення своїх прав та інтересів є щонайменше дата внесення змін НКРЕ КП до Кодексу ГТС щодо виключних повноважень здійснення процедури алокації.

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але згідно з частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання причин пропуску строку позовної давності поважними. Чинне законодавство не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому питання щодо поважності цих причин вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Колегія судів апеляційної інстанції вважає, що у даній справі існують підстави для визнання поважними причин пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на вжиття ним протягом 2016 - 2019 років заходів, спрямованих на захист його порушених прав щодо несанкціонованого відбору природного газу.

Так, в липні 2016 року ПАТ "Укртрансгаз" звернувся в Господарський суд м. Києва з позовом до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за надані в січні, лютому, березні та квітні 2016 року послуги з балансування природного газу в розмірі 868 828 764,84 грн. У складі вказаної суми позивачем було враховано вартість обсягів природного газу спожитого у тому числі і Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро в січні, лютому, березні 2016 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року у справі № 910/10225/16 в позові було відмовлено. При цьому, судом було зазначено про відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості природного газу за відсутності виданих АТ "НАК "Нафтогаз України" номінацій та договорів із споживачами.

Також, в червні 2018 року АТ "Укртрансгаз" звернулось в Господарський суд Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ПАТ "Дніпропетровськгаз", як оператора ГРМ заборгованості за несанкціоноване використання газу на суму 2 529 562 338,63 грн. В якості однієї з третіх осіб для розгляду справи № 904/2611/18 залучено Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро. Розгляд даної справи здійснювався тривалий час, а рішення у ній було прийнято лише 21.07.2020р. Таким чином, позивач у судовому порядку намагався з`ясувати особу, яка має нести відповідальність за несанкціонований відбір належного йому природного газу. Такі складнощі були пов`язані насамперед із різним тлумаченням та неоднаковим застосуванням норм, які регулюють правовідносини щодо обов`язковості видання АТ "НАК "Нафтогаз України" номінацій теплопостачальним підприємствам.

З огляду на викладене, врахувавши фактичні обставини у цій справі, суд апеляційної інстанції визнав поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності.

Оскільки суд вважає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право позивача підлягає захисту.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано. Апеляційним господарським судом приймається нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача 11 516 776,30 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 1723,413 тис. куб. метрів та 172 751,64 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову необхідно відмовити.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року у справі № 904/3986/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 11 516 776,30 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 1723,413 тис. куб. метрів та 172 751,64 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити".

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено - 10.09.2020 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко