СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Справа № 922/4086/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Шевель О.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників:

від позивача - Михайлович Д.В. - на підставі Ордеру серії ПТ №111680 від 07.09.2020р.;

від відповідача - Настенко М.О. - на підставі договору про надання правої допомоги від 15.07.2020р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод", м. Харків, (вх.№1973 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19 (суддя Шарко Л.В., ухвалене в м.Харків о 13:05год., дата складення повного тексту - 02.07.2020р.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський вентиляційний завод", м. Київ,

до відповідача: Приватного АТ "Харківський котельно-механічний завод", м. Харків,

про стягнення 252874,96грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський вентиляційний завод" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод" про стягнення заборгованості за договором поставки №39 від 17.07.2019р. в сумі 302874,96грн., яка складається з: 240816,90грн. - основної заборгованості; 16263,37грн. - інфляційних; 11888,09грн. - 3% річних; 33906,60 грн. - 5% штрафу по договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар за договором поставки №39 від 17.07.2019р.

19.02.2020р. позивачем подано до господарського суду Харківської області заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 190816,90грн.; інфляційні в сумі 16263,37грн.; 3% річних в сумі 11888,09 грн.; 5% штрафу по договору в сумі - 33906,60грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.05.2020р. у справі №922/4086/19 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський вентиляційний завод" основну заборгованість в сумі 190816,90грн.; інфляційні в сумі 16263,37грн.; 3% річних в сумі 11888,09грн.; 5% штрафу по договору в сумі - 33906,60грн.; судовий збір в сумі 3793,13грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявність підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Приватне акціонерне товариство "Харківський котельно-механічний завод" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про продовження строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення заборгованості за договором поставки №39 від 17.07.2019р.

Зокрема, апелянт посилається на те, що термін сплати згідно з умовами договору №39 від 17.07.2018р., не можливо визначити, з огляду на те, що саме позивачем не було надано відповідні документи визначені в пунктах 2, 3.4.2, 3.4.3, 3.4.4 додатку №1 до договору, специфікації №1 до договору, а саме: акт відповідності товару частині технічних вимог, узгоджену конструкторську документацію на заводі виробника та акт монтажних робіт за формою КБ-2В.

Отже, за наведених обставин, на думку апелянта, вимоги позивача щодо остаточного розрахунку за поставлений товар, а також нарахування штрафних санкцій є передчасними.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.08.2020р. клопотання Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод" про продовження строку на подання апеляційної скарги задовольнити; продовжено строк на подання апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод" на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватне акціонерне товариство "Харківський котельно -механічний завод" на рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19; встановлено позивачу у справі строк до 26.08.2020р. для подання відзиву та письмових пояснень щодо апеляційної скарги з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 07.09.2020р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 07.09.2020р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що представники сторін з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.07.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський вентиляційний завод" (надалі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Харківський котельно-механічний завод" (надалі - покупець) було укладено договір №39 (надалі - договір т.1 а.с.20-27) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити товар, кількість, вага і технічні характеристики, якого визначені в доданих специфікаціях №1-4 і додатках № 1-6, які підписані договірними сторонами та є невід`ємними частинами договору (пункт 1.1. договору).

У пункті 1.2. договору сторони визначили, що виготовлене обладнання, передбачене пунктом 1.1. договору, призначене для ПАТ "Центренерго", Зміївської ТЕС, яка має право в будь-який час перевіряти хід та якість виконання умов договору, не втручаючись в його господарську діяльність, а також пред`являти претензії щодо якості виготовленого товару, як покупцю, так і постачальнику в будь-який час.

Поставка товару згідно з пунктом 2.4. договору здійснюється на умовах FСА (в редакції Інкотермс 2010 року) за адресою: Київська область, Бровари, вул. Металургів, 17. Поставка на умовах РСА означає, що обов`язок з передачі товару вважається виконаним, коли постачальник доставить вантаж, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

Отже, як вірно зазначено господарським судом першої інстанції, обов`язок постачальника - ТОВ "Київський вентиляційний завод" з поставки товару полягав виключно в передачі обладнання перевізнику ПАТ "Харківський котельно-механічний завод" на складі ТОВ "КВЗ" за адресою: Київська область, Бровари, вул. Металургів, 17.

Відповідно до Специфікації №1 від 17.07.2018р. (т.1 а.с.28), яка є невід`ємною частиною договору (надалі - специфікація №1), постачальник зобов`язався поставити покупцю наступний товар: вентилятор ВГДН-15-3-Л-90 - 1шт., ВДНГ -15-3-ПР-90 -1шт, частиною під установку електродвигуна ДАЗО4-355У-4У2,200кВТ, виготовлене за технічними вимогами; димосос ДН-15-3-Л-60 1шт., під встановлення електродвигуна ДОЗО4-400ХКS- 4У1, 250 кВт, виготовлене за технічними вимогами.

Загальна вартість товару становить 1729182,00грн. з ПДВ.

Порядок оплати сторони визначили в пункті 3.4. договору та зазначеній вище специфікації №1, а саме:

- пункт 3.4. договору, оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника грошової суми в розмірі 40% ціни Товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання від продавця рахунки-фактури, за наступними банківськими реквізитами постачальника: одержувач коштів: ТОВ "КВЗ" р/с НОМЕР_1 в АТ" Про Кредит Банк "в м Київ, МФО 320984, або за іншими банківськими реквізитами, вказаними Постачальником в рахунку-фактурі.

- пункт 3.4.1. договору, платіж в розмірі 10% від вартості продукції, що відвантажується (партії товару) покупець здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту відповідності товару частині технічних вимог (п.п.4; 7-17;) і узгодженої конструкторської документації (додаток № 3 до цього договору) на заводі-виробнику, до відвантаження партії товару.

- пункт 3.4.2. договору, оплата в розмірі 10% від загальної вартості товару, зазначеної в додатку №1,2, здійснюється покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати поставки всього обсягу товару на склад покупця і проходження приймально-здавальних випробувань на Зміївській ТЕС.

- пункт 3.4.3. договору, оплата в розмірі 20% від загальної вартості товару, зазначеної в Додатку №1,2, здійснюється покупцем протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати підписання акта виконаних монтажних робіт КБ-2В на Зміївській ТЕС, не пізніше 30 січня 2019.

- пункт 3.4.4. договору, оплату решти 20% від загальної вартості товару, зазначеної в Додатку №1,2, покупець здійснює протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після виконання комплексного випробовування обладнання в роботі і підписання відповідного акта, до 28 лютого 2019 р.

Оплата за цим договором проводиться покупцем відповідно специфікації №1 (додаток №1 до цього договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору 22.08.2018р. покупцем було перераховано на поточний рахунок постачальника попередню оплату у розмірі 691672,80 грн., тобто 40% від вартості товару, згідно Специфікації №1, що підтверджується платіжним дорученням №3140 (т.1 а.с.106).

Після отримання попередньої оплати, 06.11.2018р. постачальником у відповідності до умов договору було передано покупцю димосос ДН-15-3-Л-60 у кількості 1 шт., що підтверджується підписаною сторонами без жодних зауважень видатковою накладною №4248 від 06.11.2018р. (т.1 а.с.38).

06.11.2018р. покупцем було перераховано на розрахунковий рахунок постачальника 172918,20грн. та 06.12.2018р. - 86459,10грн.

01.02.2019р. постачальником було передано покупцю товар, а саме: вентилятор ВГДН-15-3-Л-90 - 1шт. та вентилятор ВДНГ -15-3-ПР-90°-1шт, на загальну суму 1181304,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №4616, підписаною сторонами без жодних зауважень (т.1 а.с.41).

26.02.2019р. за отриманий товар покупцем було перераховано на розрахунковий рахунок продавця 100000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1589 (т.1 а.с.104).

Як зазначав в позовній заяві позивач, кінцевою датою оплати відповідно до умов договору є 28.02.2019р., проте, станом на 14.03.2019р. покупцем було здійснено лише часткову оплату товару в сумі 1051050,10грн, сума боргу за вирахуванням штрафних санкцій та пені складає 678131,90грн.

У зв`язку із вказаними обставинами, 15.03.2019р. продавцем на адресу покупця було направлено претензію, в якій просив провести повну оплату за товар в розмірі 678131,90грн., в тому числі ПДВ в розмірі 113021,98грн. (т.1 а.с.44-45).

Проте, відповіді на вказану претензію надано не було.

19.06.2019р. продавцем на адресу покупця було повторно направлено претензію, в якій просив погасити заборгованість за поставлений товар в сумі 678131,90грн. (т.1 а.с.54-57).

Факт направлення вказаної претензії підтверджується доданими до позовної заяви копіями опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" (т.1 а.с.57).

Після отриманої претензії, покупцем було здійснено наступні платежі, а саме:

- 02.08.2019р. - 100'000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №3441(т.1 а.с.99);

- 13.08.2019р. - 68' 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №3558 (т.1 а.с.103);

- 20.08.2019р. - 168'000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №3663 (т.1 а.с.98);

- 05.09.2019р. - 50' 500,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №3881 (т.1 а.с.102).

Оскільки покупцем не було в повному обсязі погашено заборгованість за поставлений товар, з метою досудового врегулювання спору, 31.10.2019р. покупцем було повторно направлено на адресу покупця претензію вих.№31102019-1, в якій просив протягом семи календарних днів з моменту надходження даної претензії сплатити суму заборгованості в розмірі 351724,43грн., що складається з 291631,90грн. - основного боргу та 60092,53грн. штрафних санкцій (т.1 а.с.59-62).

Факт направлення вказаної претензії підтверджується доданими до позовної заяви копіями опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" (т.1 а.с.64).

Після отримання зазначеної претензії, 05.11.2019р. покупцем було сплачено 50815,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4323 (т.1 а.с.107).

Оскільки покупцем не було в добровільному порядку сплачено всю суму заборгованості за поставлений товар, 11.12.2019р. ТОВ "Київський вентиляційний завод" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного АТ "Харківський котельно-механічний завод" про стягнення заборгованості за договором поставки №39 від 17.07.2019р. в сумі 302874,96грн., яка складається з: 240816,90грн. - основної заборгованості; 16263,37грн. - інфляційні; 11888,09грн. - 3% річних; 33906,60 грн. - 5% штрафу по договору (т.1 а.с.4-67).

Після звернення позивач до суду з відповідним позовом, 19.12.2019р. покупцем було сплачено 50000,00грн. за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням №4494 (т.1 а.с.101), у зв`язку із чим, 19.02.2020р. позивачем було подано до господарського суду Харківської області заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 190816,90грн.; інфляційні в сумі 16263,37грн.; 3% річних в сумі 11888,09 грн.; 5% штрафу по договору в сумі - 33906,60грн. (т.1 а.с.109-110).

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.167-175).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Звертаючи до суду з відповідним позовом позивачем посилався на те, що відповідно до пункту 3.4. договору та пункту 2 специфікації №1 покупець був зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар в строк до 28.02.2019р., проте, обов`язок щодо оплати було виконано не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Як від час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи, відповідач наголошував на відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на неможливість визначення терміну оплати згідно з умовами договору через не надання позивачем відповідних документів визначених в пунктах 2, 3.4.2, 3.4.3 та 3.4.4 договору та специфікації №1 до договору, а саме: акту відповідності товару частині технічних вимог, узгодженої конструкторської документації на заводі виробника, акту виконаних монтажних робіт КБ-2В на Зміївській ТЕС.

Отже, за наведених обставин, на думку апелянта, вимоги позивача щодо остаточного розрахунку за поставлений товар, а також нарахування штрафних санкцій є передчасними.

Зі змісту укладеного між сторонами договору, вбачається, що оплата 20% загальної вартості товару здійснюється протягом 15 робочих днів з дати підписання акта виконаних монтажних робіт КБ-2В на Зміївській ТЕС, але не пізніше 30 січня 2019 року (п.3.4.3. договору), а оплата 20% загальної вартості товару здійснюється протягом 15 робочих днів після виконання комплексного опробовування в роботі і підписання відповідного акта, але до 28 лютого 2019 року (пункт 3.4.4. договору).

Тобто, до 28 лютого 2019 року АТ "ХКМЗ" (відповідач) повинен був повністю оплатити вартість поставленого товару.

28 лютого 2019 року - є кінцевою календарною датою виконання зобов`язань з оплати товару, що обґрунтовується конструкцією пункту 3.4.4. договору, яка побудована таким чином, що остання частина, яка визначає дату виконання зобов`язання, містить прийменник "до" та календарну дату " 28 лютого 2019 року".

Відповідно до правової позиції викладеної в постановах Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 803/350/17, від 25.04.2018р. у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018р. у справі №815/1298/17, від 14.08.2018р. у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018р. у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018р. у справі №927/490/18, прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Таким чином, останнім днем, коли відповідач повинен був здійснити оплату за поставлене обладнання є 28 лютого 2019 року, незалежно від підписання чи не підписання актів, відповідні умови було узгоджені сторонами в договорі і є обов`язковими для виконання.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не було надано документи визначені в пунктах 2, 3.4.2, 3.4.3 та 3.4.4 договору та специфікації №1 до договору, а саме: акт відповідності товару частині технічних вимог, узгоджену конструкторську документацію на заводі виробника, акт монтажних робіт за формою КБ-2В, судова колегія зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору, будівельні чи монтажні роботи не входять до предмету зазначеного договору.

Тобто, Акт монтажних робіт за формою КБ-2В, який фіксував вартість монтажних робіт та Акт комплексного випробування, який фіксував належне виконання монтажних робіт устаткування, згідно із стандартами, проектом, технічними умовами тощо, та готовність устаткування до експлуатації (виконання робіт чи надання послуг) не могли бути підписані ТОВ "Київський вентиляційний завод", оскільки позивач відповідно до умов договору не виконує будь-які будівельні, підрядні чи монтажні роботи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підписання вказаних актів не залежало від волі чи дій позивача, натомість, підписання цих документів безпосередньо залежало від АТ "ХКМЗ" (відповідача) та ПАТ "Центренерго" в особі Зміївської ТЕС, які між собою перебувають у договірних відносинах.

Отже, доводи апелянта щодо неможливості визначення терміну оплати згідно з умовами договору через ненадання позивачем відповідних документів визначених в пунктах 2, 3.4.2, 3.4.3 та 3.4.4 договору та специфікації №1 до договору, а саме: акту відповідності товару частині технічних вимог, узгодженої конструкторської документації на заводі виробника та акту монтажних робіт за формою КБ-2В є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем було належним чином виконано прийняті на себе зобов`язання за договором в частині поставки товару, за належним чином оформленими видатковими накладними, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 190816,90грн.

Крім того, позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом було заявлено до стягнення з відповідача 16263,37грн. інфляційних, 3% річних в сумі 11888,09грн. та штраф в розмірі 33906,60грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, в разі прострочення платежу (окрім авансових платежів) покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої частини платежу, а якщо прострочення складає більше 30 календарних днів - штраф в розмірі 5% суми платежу (пункт 8.5 договору).

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 розміщена в розділі I "Загальні положення про зобов`язання" книга 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зміст статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування ним 16263,37грн. інфляційних, 3% річних в сумі 11888,09грн. та штраф в розмірі 33906,60грн., вважає, що він є арифметично вірним та відповідає чинному законодавству, та приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача зазначених штрафних санкцій.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківський котельно-механічний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.06.2020р. у справі №922/4086/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Шевель