ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1309/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.

Представники сторін:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел" - Власенко С.О., довіреність № 03/01, від 11.01.20;

від Фізичної особи-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020

по справі №915/1309/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел"

до Фізичної особи-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича

про виселення з торгового місця та стягнення неустойки у сумі 15 906,80 грн.,

(суддя першої інстанції: Коваль С.М., дата та місце прийняття ухвали: 22.04.2020, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 заяву фізичної особи підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича задоволено частково, відстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2019 у справі №915/1309/19 до припинення карантину та режиму надзвичайної ситуації, в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел" (далі - ТОВ «БК «Корабел») звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 про відстрочення виконання рішення суду по справі №915/1309/19 скасувати та відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича (далі - ФОП Сорокіна О.Л.) про відсточення виконання рішення суду від 21.10.2019 по даній справі.

Апелянт зазначає, що суд в постановленій ухвалі не вказав обмежувального заходу, який став підставою для надання відстрочки.

Крім того, позивач вказує, що фактично суд відстрочив виконання рішення на строк дії карантину та режиму надзвичайної ситуації в цілому, без урахування можливості скасування певного обмежувального заходу (вільного пересування людей, відновлення діяльності ринків з продажу непродовольчих товарів та інше), встановленого Кабінетом Міністрів України при запровадженні карантину на всій території України.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що подання відповідачем до суду заяви про відстрочення виконання рішення було зумовлено виключно штучним використанням обставин - запровадження карантину на території України для уникнення відповідальності за невиконання судового рішення.

Судом першої інстанції не враховано, що неможливість виконання рішення пов`язана не з запровадженням карантину, а із відповідним заходом - обмеженням діяльності ринків. У даному випадку, виходячи з висновків суду, можливо було застосувати відстрочення виконання рішення суду до припинення та/або скасування вжитих обмежувальних заходів стосовно діяльності ринків. Запроваджені заходи (у тому числі щодо обмеження діяльності ринків), які були введені на підставі п.2-13 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 були скасовані Постановою КМУ №392 від 20.05.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БК "Корабел" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19, призначено розгляд справи №915/1309/19 за апеляційною скаргою ТОВ "БК "Корабел" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 на: 14.09.2020 року об 11-00 год.

В судове засідання 14.09.2020 з`явився представник апелянта, який підтримав доводи та вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд завчасно про причини неявки, про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлений належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням вимог ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, за наявними в ній матеріалами.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2019 рок в даній справі позов задоволено, зобов`язано фізичну особу-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича, в повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел", торгове місце № 6, загальною площею 25,2 кв. м., на території ринку ГП ГО БК "Корабел" по вул. 6 Слобідській, 81 у м. Миколаєві та стягнуто з фізичної особи-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича, на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел" 15906, 80 грн. - неустойки; 3 842 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 року рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2019 року у справі №915/1309/19 залишено без змін.

31.01.2020 року Господарським судом Миколаївської області видано відповідні накази.

Постановою заступника начальника Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор А. В. 13.03.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 6154626 з примусового виконання наказу № 915/1309/19 від 31.01.2020 року про зобов`язання Сорокіна Олександра Леонідовича повернути ТзОВ "Будівельна компанія "Корабел" торгове місце № 6, загальною площею 25,2 кв. м., на території ринку ГП ГО БК "Корабел" по вул. 6 Слобідській, 81 у м. Миколаєві., якою встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, а саме у строк до 27.03.2020 року включно.

Звертаючись із заявою про відстрочення виконання вищевказаного рішення суду, боржник стверджує, зокрема, про відсутність на даний час можливості виконати рішення суду оскілки з 12 березня до 24 квітня 2020 року на території України введено карантин на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №239 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України", враховуючи Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року № 3219, а також розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року, за яким зупинено діяльність суб`єктів господарювання, розташованих у зоні надзвичайної ситуації та обмеження доступу населення до такої зони, режиму карантину та інше; у зв`язку із чим боржник (відповідач) перебуває за місцем свого проживання та не виходить на вулицю (самоізольований).

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 заяву Фізичної особи підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича задоволено частково, відстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2019 у справі №915/1309/19 до припинення карантину та режиму надзвичайної ситуації, в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що наведені заявником обставини дають підстави, з урахуванням інтересів стягувача, вважати, що рішення суду в даній справі може бути виконаним шляхом його відстрочення на строк, який не може бути меншим, ніж строк карантину та режиму надзвичайної ситуації,

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі змісту ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм відстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Так, за приписами ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказані норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Тобто, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Так, в даному випадку заява про відстрочення виконання рішення суду у даній справі обґрунтована тим, що добровільне виконання вищевказаного рішення суду у строки, визначені в постанові про відкриття виконавчого провадження є неможливим та істотно ускладнюється з урахуванням форс-мажорних обставин та надзвичайних подій, а саме: встановлення на всій території України карантину з 12.03.2020 року та режиму надзвичайної ситуації для єдиної державної системи цивільного захисту до 24.04.2020 року.

При цьому, суд першої інстанції з огляду на встановлені фактичні обставини справи, врахував, що з 12 березня на території України введено карантин та тимчасово зупинені роботи об`єктів загального користування, у тому числі розташованих у м. Миколаєві, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19", суд визнав виключними обставинами, які дають підстави, з урахуванням інтересів стягувача, вважати, що рішення суду в даній справі може бути виконаним шляхом його відстрочення на строк, який не може бути меншим, ніж строк карантину та режиму надзвичайної ситуації.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду часткового погоджується з ухваленим рішенням суду першої інстанції та не приймає заперечення апеляційної скарги, що наявність лише запровадженого карантину не є надзвичайною подією, яка ускладнює або унеможливлює виконання рішення суду з огляду на таке.

Україна є членом Всесвітньої організації охорони здоров`я - спеціалізованої установи ООН, яка 12.03.2020 року оголосила про початок пандемії COVID-19.

У рішенні Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", введеному в дію Указом Президента України від 13.03.2020 року № 87 констатовано, що епідемічна ситуація в Україні у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, набула надзвичайно загрозливого характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 року № 215 та від 25.03.2020 року № 239, постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 291 та постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 р. № 343 відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на усій території України карантин.

Вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року з урахуванням внесених змін заборонено до 11 травня 2020 року, зокрема, але не виключно: з 6 квітня 2020 року переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності та супроводження осіб, які не досягли 14 років, батьками, усиновлювачами, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, іншими особами відповідно до закону або повнолітніми родичами дитини (п. 2 постанови).

В свою чергу Миколаївською міською радою відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів прийнято рішення "Про запобігання поширенню на території міста Миколаєва гострої респіраторної хвороби COVID-19" від 17.03.2020 року № 56/110.

Так, відповідно до п. 2.3 вказаного рішення Миколаївської міської ради заборонено до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, торговельних комплексів, автосалонів, груп тимчасових споруд, бізнес центрів, з кількістю більше п`яти зареєстрованих суб`єктів господарювання, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, кормами для тварин, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, діяльності автомийок, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень, за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Згідно з п. 5, 5.1 вказаного рішення Миколаївської міської ради підприємствам, установам та організаціям всіх форм власності, розташованих на території міста Миколаєва забезпечити проведення дезінфекційних заходів у місцях скупчення людей (автомобільні, залізничні вокзали, аеропорти, ринки, супермаркети, заклади роздрібної торгівлі продуктами харчування, приміщення загального користування у багатоквартирних будинках тощо).

Крім того, 03.04.2020 року видано розпорядження Миколаївського міського голови "Про деякі питання порядку проведення профілактичних, протиепідемічних та інших заходів щодо запобігання поширенню на території міста Миколаєва гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 92-р від 03.04.2020 року.

Так, п. 2 цього розпорядження впроваджено на період карантину проведення профілактичних, протиепідемічних та інших заходів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" Кабінет Міністрів України відповідно до закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей.

У разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень населення органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів у межах своїх повноважень можуть запроваджувати у встановленому законом порядку на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими праці, навчання, пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань та уражень.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України МОЗ України "Щодо протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в місцях торгівлі" № 5 від 30.03.2020 року визначено умови функціонування ринків.

Натомість, у зв`язку з наявними фактами порушення протиепідемічних заходів при здійсненні торгівлі на ринках постановою № 9 від 13.04.2020 року визнано такою, що втратила чинність постанову Головного державного санітарного лікаря України МОЗ України "Щодо протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в місцях торгівлі" № 5 від 30.03.2020 року.

В подальшому, постановою Головного державного санітарного лікаря України МОЗ України "Щодо протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в місцях торгівлі" № 10 від 16.04.2020 року рекомендовано місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування з метою протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в місцях перебування масового скупчення людей, заборонити функціонування ринків (продовольчих, непродовольчих та змішаних).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року № 530-ІХ, серед інших заходів передбачено адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення карантину, правил та норм, встановлених для запобігання епідемічним та іншим інфекційним захворюванням і боротьби з ними.

Крім того, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до ст. 14 та ч. 2 ст. 78 Кодексу цивільного захисту України розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24.04.2020 року.

Так, судовим рішенням у даній справі зобов`язано відповідача - Фізичну особу-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича, м. Миколаїв повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел", м. Миколаїв торгове місце №6, загальною площею 25,2 кв.м. на території ринку ГП ГО БК "Корабел" по вул. 6 Слобідській, 81 у м. Миколаєві та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича, м. Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "КОРАБЕЛ", м. Миколаїв 15906 грн. 80 коп. - неустойки; 3842 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Таким чином, в даному випадку виконання судового рішення потребуватиме як вчинення дій з передачі об`єкта та складання відповідного акта, так і звільнення торгового місця відповідачем, тобто, контактування осіб.

В свою чергу, беручи до уваги рекомендації МОЗ України щодо максимального утримання від контактів осіб, рекомендації щодо дотримання режиму карантину, допоки зберігається небезпека поширення COVID-19, рекомендації Головного санітарного лікаря щодо закриття ринків, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, пов`язані з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, можуть вважатись в розумінні п. 3 ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України "інші надзвичайні події", що істотно ускладнюють виконання рішення суду, та свідчать про наявність правових підстав для відстрочення виконання рішення суду, оскільки захист здоров`я як учасників виконавчого провадження, так і населення у даному випадку має пріоритет у порівнянні із дотриманням строків виконання судового рішення.

З метою реального виконання рішення суду, беручи до уваги інтереси обох сторін та епідемічну ситуацію в Україні, колегія суддів вважає за доцільне застосування судом першої інстанції приписів п. 3 ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, вирішуючи питання про відстрочку виконання судового рішення, судом правомірно враховано надзвичайні події, які є в Україні та в світі та які є обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення суду.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що запроваджені заходи (у тому числі щодо обмеження діяльності ринків), які були введені на підставі п. 2-13 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року були скасовані за Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року, оскільки Постановою Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, а саме у строк до 27.03.2020 року включно, крім того, заява Фізичної особи-підприємця Сорокіна О.Л., м. Миколаїв про відстрочку виконання рішення у даній справі подана до суду першої інстанції 09.04.2020 року, тобто у період, коли існували обмеження щодо діяльності ринків.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, а саме, в частині наявності правових підстав для відстрочки виконання рішення не до прийняття рішення органами державної влади та органами місцевого самоврядування про зняття (скасування) карантину та режиму надзвичайної ситуації, оскільки як вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, нормативно-правовими актами, якими було введено на території України карантин та відповідні обмежувальні заходи, карантин та режим надзвичайної ситуації в Україні введено з чітко встановленим строком, зі спливом якого вищевказані заходи припиняються автоматично (в тому числі з урахуванням можливого продовження вищевказаних заходів в майбутньому). Тобто, припинення карантину та надзвичайної ситуації в країні пов`язано не з прийняттям рішення Кабінетом Міністрів України, а зі спливом чітко визначеного строку. Вказаними нормативно-правовими актами не передбачено прийняття рішення Кабінетом Міністрів України (чи іншими органами державної влади) про припинення карантину та надзвичайної ситуації, в тому числі рішення про зняття (скасування) карантину та надзвичайної ситуації.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на встановлене на території України певне коло обмежень у зв`язку із введенням режиму карантину, який на час постановлення оскаржуваної ухвали тривав, дотримуючись принципів "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні ст. 6 Конвенції, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що в цьому випадку наявні правові підстави для часткового задоволення заяви про відстрочення виконання рішення.

Проте, судова колегія зауважує, що за приписами ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Цей строк встановлений законом і суд не має права встановлювати інший термін відстрочки або розстрочки рішення до певної події, наприклад, припинення карантину (постанова Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 905/2953/17 ).

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Як вбачається з тексту рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2019 року у вказаній справі, в судовому засіданні були присутні представники всіх учасників справи, отже, датою ухвалення оскаржуваного рішення є саме 21.10.2019 року, тому період відстрочки його виконання не може перевищувати більше одного року та тривати більше, ніж до 21.10.2019.

Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 14.07.2020 року у справі № 908/1884/19.

В той же час, господарський суд вказаного при прийнятті оскаржуваної ухвали не врахував та розстрочив виконання рішення суду без визначення конкретної дати, що є порушенням ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, оскільки строк, встановлений означеною нормою, є присічним, через що ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 необхідно змінити, зазначивши в резолютивній частині період розстрочення до 21.10.2020 року з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 такою, що підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 частково відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається, проте прийнята з порушенням норм процесуального права України, в зв`язку з чим підлягає зміні в її мотивувальній та резолютивній частинах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284, ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Корабел" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 змінити в мотивувальній і резолютивній частинах.

Викласти резолютивну частину ухвали Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2020 по справі №915/1309/19 у наступній редакції:

"Заяву Фізичної особи-підприємця Сорокіна Олександра Леонідовича про відстрочення виконання рішення суду задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.10.2019 року по справі № 915/1309/19 до 21.10.2020 року.

В іншій частині заяви - відмовити".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку

Повний текст постанови складено та підписано 15.09.2020 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош