ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3049/20
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКОТЕХНОІНВЕСТ"

до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ

про стягнення 51073,94грн., з яких 47882,73грн. основного боргу; 2770,48грн. пені; 420,73грн. трьох процентів річних (договір постачання природного газу №215 від 20.11.2019)

Представники: справу розглянуто без виклику представниківучасників справи

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКОТЕХНОІНВЕСТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі - відповідач) про стягнення 51073,94грн., з яких 47882,73грн. основного боргу; 2770,48грн. пені; 420,73грн. трьох процентів річних (договір постачання природного газу №215 від 20.11.2019).

Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3049/20 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020.

Ухвалою від 11.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 11.07.2020.

13.07.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від б/д за вих.№б/н у якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив від б/д за вих.№б/н прийнято до розгляду.

16.07.2020 (електронною поштою) та 17.07.2020 (поштою) через відділ документального забезпечення від позивача надійшла відповідь на відзив від 15.07.2020 за вих.№178-20 у якій просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідь на відзив від 15.07.2020 за вих.№178-20 прийнято до розгляду.

22.07.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшли заперечення від 21.07.2020 за вих.№б/н у яких просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечення від 21.07.2020 за вих.№б/н прийнято до розгляду.

Щодо строку розгляду справи.

У відповідності до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Отже, строк для розгляду справи по суті розпочато.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ доповнено розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України пунктом 4 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349 , а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)."

Проте, з метою удосконалення норм Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX, яким внесено зміни, зокрема, до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

При цьому, у пункті 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Господарський суд констатує, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX набрав чинності 17.07.2020, а двадцятиденний строк сплив 06.08.2020.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Беручи до уваги фактичні обставини, господарський суд визнав за справедливе вирішити спір в порядку спрощеного позовного провадження без переходу у загальне.

Отже, строк розгляду справи не є пропущеним.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

14.09.2020 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

20.11.2019 між позивачем та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник - Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, далі - відповідач) укладено договір на постачання природного газу №215 (далі - договір).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу такі обсяги природного газу:

1 У грудні 2019 року - 2,97612 тис.м.куб., що підтверджується Актом приймання-передачі природного газу за грудень 2019 року та інформацією щодо спожитих обсягів природного газу споживачем у грудні 2019 року.

2 У січні 2020 року - 2,79905 тис.м.куб., що підтверджується Актом приймання-передачі природного газу за січень 2020 року та інформацією щодо спожитих обсягів природного газу споживачем у січні 2020 року.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, а саме: за газ поставлений у грудні 2019 року відповідач розрахувався у сумі 30082,06грн. Залишок заборгованості складає 10095,56грн.; за газ поставлений у січні 2020 року відповідач не розрахувався. Залишок заборгованості складає 37787,17грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 10.01.2020 по 20.05.2020 на загальну суму 2770,48грн.;

- три проценти річних за загальний період прострочення з 10.02.2020 по 20.05.2020 на загальну суму 420,73грн.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Щодо правонаступництва відповідача останній зазначає, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області є юридичною особою, яка зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстраційним номером 39394856 та з 02.08.2019 перебуває в стані припинення.

ГУ ДФС у Дніпропетровській області не припинено, передавальний акт відсутній та (або) розподільний баланс не затверджено.

Відтак, відсутні докази того, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийняв від ГУ ДФС у Дніпропетровській області господарські права та обов`язки, які виникли з укладених ГУ ДФС у Дніпропетровській області договорів поза межами функцій як податкового органу.

Відповідач наголошує, що залишилися підрозділи податкової міліції, які продовжують здійснювати покладені на них завдання та функції, що підтверджується наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 №13 про введення в дію організаційної структури ГУ ДФС та передбачено 317 посад.

Постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 утворено державну податкову службу України та Державну митну службу України реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як юридичну особу публічного права.

Наказом Державної Податкової служби України від 12.07.2019 №14 затверджено положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Відповідач стверджує, що за результатами реорганізації Головне управління ДПС у Дніпропетровській області перейняло від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як територіального органу ДФС України права та обов`язки пов`язані з виконанням функцій податкового органу відповідно до положень Податкового кодексу України.

Відповідач дійшов висновку, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області є діючою юридичною особою, яка відповідно до норм цивільного та господарського законодавства набуває прав та обов`язків і відповідає за настання відповідних наслідків.

Таким чином, на думку відповідача, позовна заява подана безпідставно до відповідача.

Щодо суті заявлених позовних вимог відповідач наголошує, що не є стороною укладеного договору та не є правонаступником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Доводи позивача на відзив.

Позивач наголошує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено юридичну особу публічного права Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області розпочало свою діяльність 03.09.2019 відповідно до наказу ГУ ДПС від 03.09.2019 №17 "Про початок діяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області".

Згідно "Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області" від 12.07.2019 №14 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної податкової служби України.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є контролюючим органом (органом доходів і зборів).

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Позивач дійшов висновку, що на дату звернення позивача до суду Головне управління ДФС у Дніпропетровській області не ліквідовано (знаходиться у стані припинення з 02.08.2019), однак з 03.09.2019 діяльність розпочало Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Крім цього, позивач наголосив на існуванні ряду судових рішень, які підтверджують правонаступництво відповідача усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Доводи відповідача щодо незгоди з аргументами позивача викладеними у відповіді на відзив.

Відповідач наголошує, що не є ані стороною договору, ані даного судового провадження.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Доказами, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, предметом доказування у господарській справі є лише ті факти, які мають матеріально-правове значення, тобто факти без з`ясування яких не можна правильно вирішити справу по суті.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі такі:

1. Обставини укладання договору.

2. Природа договору.

3. Факт поставки товару.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

5. Правомірність нарахування пені.

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між позивачем та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є відповідач укладено договір №215 від 20.11.2019 на постачання природного газу (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2019 році природний газ ДК 021:2015:09120000-6 Газове паливо (Природний газ) (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (пункт 1.1 договору).

Ціну договору визначено пунктом 3.6 договору, а саме загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором і становить 229500,00грн., у тому числі ПДВ - 20%, 38250,00грн.

Строк договору. Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11 договору). Додатковою угодою №1 від 26.12.2019 до договору сторони дійшли згоди доповнити договір пунктом 11.3, а саме договір вважається пролонгованим до 31.03.2020 на час, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2020 року, в обсязі, що не перевищує 30 відсотків загальної суми, визначеної у договорі, укладеному у попередньому році.

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку предметом договору є природний газ.

3. Факт поставки товару.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 78964,79грн., що підтверджується Актом приймання-передачі природного газу за грудень 2019 року на суму 40177,62грн. та Актом приймання-передачі природного газу за січень 2020 року на суму 37787,17грн.

Отже, факт поставки природного газу визнається підтвердженим.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Розрахунок по оплати місячної вартості газу, відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 договору, здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу на підставі акту виконаних робіт.

Господарський суд констатує, що зазначений вид договорів є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити природний газ відповідає обов`язок покупця оплатити його вартість.

Отже, строк оплати за Актом приймання-передачі природного газу за грудень 2019 року на суму 40177,62грн. є таким, що настав 10.01.2020. Строк оплати за Актом приймання-передачі природного газу за січень 2020 року на суму 37787,17грн. є таким, що настав 10.02.2020.

Проте, позивач стверджує, що відповідач частково погасив існуючу заборгованість, у зв`язку із чим борг становить 47882,73грн.

Доказів оплати товару в сумі 47882,73грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 47882,73грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

5. Правомірність нарахування пені.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (пункт 6.2.1 договору).

Щодо розрахунку пені.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 10.01.2020 по 20.05.2020 на загальну суму 2770,48грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу визнав.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних.

Відповідно до частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України (статті 525, 526 Цивільного кодексу України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку трьох процентів річних.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 10.02.2020 по 20.05.2020 на загальну суму 420,73грн.

Відповідач контррозрахунок трьох процентів річних не надав; вимогу визнав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

Господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності підстав вважати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області як необґрунтовані з огляду на таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податковою служби" Головне управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області.

Пунктом 4 даної постанови визначено, що Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області.

Згідно з Положенням про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.07.2019 №14 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної податкової служби України. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є контролюючим органом (органом доходів і зборів).

Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

Згідно офіційних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області знаходиться в стані припинення з 02.08.2019.

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області розпочало свою діяльність 03.09.2019 відповідно до наказу ГУ ДПС від 03.09.2019 №17 "Про початок діяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області".

Таким чином, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

ПОЗИЦІЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, господарський суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2-5, 7-15, 18, 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 220, 232-233, 236-242, 247-248, 252, 253-254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКОТЕХНОІНВЕСТ" (04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВІКЕНТІЯ ХВОЙКИ, будинок 18/14, офіс 311; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34933742) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43145015) про стягнення 51073,94грн., з яких 47882,73грн. основного боргу; 2770,48грн. пені; 420,73грн. трьох процентів річних ( договір постачання природного газу №215 від 20.11.2019) задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43145015) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКОТЕХНОІНВЕСТ" (04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВІКЕНТІЯ ХВОЙКИ, будинок 18/14, офіс 311; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34933742) 47882,73грн. (сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят дві грн. 73 коп.) основного боргу; 2770,48грн. (дві тисячі сімсот сімдесят грн. 48 коп.) пені; 420,73грн. (чотириста двадцять грн. 73 коп.) трьох процентів річних; 2102,00грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 14.09.2020.

Суддя І.В. Петренко