ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа№ 911/1315/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Спільного австрійсько-українського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Бітунова Україна»

на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2019 (повний текст рішення складено та підписано 16.12.2019)

у справі № 911/1315/19 (суддя - Сокуренко Л.В.)

за позовом Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Львівській області

до Спільного австрійсько-українського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Бітунова Україна»

про стягнення 36 227, 03 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2019 року заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (далі - Управління Укртрансбезпеки у Львівській області) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Спільного австрійсько-українського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Бітунова Україна» (далі -ТОВ «Бітунова Україна») про стягнення 36 227, 03 грн.

Позовні вимоги про стягнення штрафу обґрунтовані тим, що при здійсненні посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області габарітно-вагового контролю транспортного засобу, який належить відповідачу, було виявлено факт перевищення нормативних вагових параметрів зазначеного транспортного засобу, на підставі чого було здійснено розрахунок плати за проїзд автомобільними дорогами України у загальному розмірі 1 145, 70 євро (36 227, 03 грн).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.12.2019 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Бітунова Україна» в дохід Державного бюджету України плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 36 227, 03 грн. Стягнуто з ТОВ «Бітунова Україна» на користь Прокуратури Київської області 1 921, 00 грн судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення вантажу, належать відповідачу - ТОВ «Бітунова Україна». Суду було надано усі, передбачені Порядком № 879, документи, зокрема акт № 0018492 від 21.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідку № 0002992 від 21.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, чек про зважування від 21.08.2018. Указані документи були складені працівниками Укртрансбезпеки у Львівській області 21.08.2018, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Так, суд першої інстанції, враховуючи, що відповідач не вніс плату у строк, визначений пункті 31-1 Порядку № 879, і вона набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, дійшов висновку про правомірність вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 36 227,03 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «Бітунова Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2019 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Також скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 було поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Бітунова Україна» на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2019, встановлено сторонам час для подачі відзивів, клопотань та заяв. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Також указаною ухвалою було зупинено провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 Господарського суду Кіровоградської області у зв`язку з переглядом судового рішення у подібних правовідносинах.

27.07.2020 до суду апеляційної інстанції від заступника керівника Броварської місцевої прокуратури надійшов лист (заява), в якому учасник справи повідомив про те, що обставини, що зумовили зупинення провадження у справі усунені (Верховим Судом ухвалено постанову у справі № 912/2385/18), у зв`язку з чим просив суд вирішити питання щодо поновлення провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 апеляційне провадження у справі було поновлено. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ТОВ «Бітунова Україна» у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала від 27.07.2020 отримана скаржником 11.08.2020, прокуратурою - 31.07.2020, а позивачем - 03.08.2020, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, наявними в матеріалах справи. Тобто учасники справи обізнані про апеляційний перегляд справи та завчасно повідомлені про поновлення апеляційного провадження.

Жодних заяв до суду апеляційної інстанції не надійшло.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ТОВ «Бітунова Україна» не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції детально не з`ясував та не дослідив питання щодо наявності підстав для представництва заступником керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області позивача у справі - Управління Укртрансбезпеки у Львівській області та не перевірив причини, які перешкоджають здійсненню захист прав та інтересів позивачем особисто.

Також скаржник зазначає, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача здійснювався на обладнанні, яке не пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію), що підтверджується відсутністю свідоцтв про повірку, оформлених належним чином. До того ж, скаржник вказує, що загальна маса автомобіля, напівпричіпа та вантажу, який перевозився, становила 36 343 кг., що спростовує висновок про загальну масу в 42 000 кг.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив відсутності в матеріалах справи належних документів, які б підтверджували правомірність проведення посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області зважування транспортного засобу, зокрема, заявник наголошує на відсутності документів, які б підтверджували проходження вагами періодичної повірки.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.03.2020 до суду апеляційної інстанції від заступника керівника Броварської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом та з доказами надсилання іншим учасниками, а тому прийнятий до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Прокуратура заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні. Заступник прокурора зазначає, що до звернення прокурора до суду з даним позовом мало місце нездійснення самостійно уповноваженим органом своїх повноважень, що і стало підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також заступник прокурора зазначає про помилковість посилань скаржника на порушення положень Порядку № 879, зокрема акт № 0018492 від 21.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідкою №0002992 від 21.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, чеком про зважування від 21.08.2018, які були складені працівниками Укртрансбезпеки у Львівській області 21.08.2018. Можливістю оскаржити указані документи скаржник не скористався.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області під час здійснення габаритно-вагового контролю, згідно Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок), проведено зважування транспортного засобу з напівпричепом, які на праві приватної власності належать відповідачу, що підтверджується свідоцтвами про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та напівпричепу серії НОМЕР_2 .

Під час проведеного документального габаритно-вагового контролю посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області на автомобільній дорозі Київ - Чоп 503 км, встановлено факт перевезення автомобілем марки Mercedes-Bens Actros, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом типу EMBL державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належать відповідачеві, вантажу із перевищенням вагових обмежень, визначених Правилами дорожнього руху України, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, а саме встановлено перевищення нормативних вагових параметрів на 1, 2 т, оскільки нормативно допустима вага на транспортний засіб даного типу становить 40, 80 т, тоді як фактична - 42, 00 т, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, за результатами зважування, 21.08.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № , довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21.08.2019 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за № 0018492 від 21.08.2018.

На підставі зазначених документів, з урахуванням свідоцтв про реєстрацію, за яких власником є саме відповідач, посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № /06/04/ від 21.08.2018 та нараховано плату за проїзд на загальну суму 1 245, 70 Євро.

Cтаном на 21.08.2018 офіційний курс гривні відносно Євро складав 3162, 9609 гривень за 100 Євро (згідно з інформації з офіційного веб-сайту Національного банку України).

Отже, загальний розмір плати за проїзд, нарахованої відповідачеві, становить 36 227, 03 гривень.

З огляду на виявлені вище органами Укртрансбезпеки порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення вантажів автомобільними дорогами загального користування, відповідачеві нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів на загальну суму 36 227, 03 грн у гривневому еквіваленті.

Дії Управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо фіксування правопорушення та нарахування сум плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 36 227, 03 грн у гривневому еквіваленті, нарахованої згідно з актом № 0018492 від 21.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відповідачем в адміністративному і судовому порядку не оскаржувались.

Зазначений акт разом із розрахунком № /06/04/ від 21.08.2018, в якому зазначено необхідні реквізити для оплати за проїзд, отримано нарочно водієм відповідача, що підтверджується записом на акті та розрахунку, а також не заперечується відповідачем. Разом із тим, визначена сума в добровільному порядку скаржником сплачена не була.

Наведене стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача з позовом про стягнення з відповідача в судовому порядку в дохід Державного бюджету України 36 227, 03 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, у гривневому еквіваленті.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини у сфері габаритно-вагового контролю уповноваженим органом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Спір стосується встановлення факту перевищення допустимих норм або ж перевезення вантажу в межах норм та, відповідно, наявності (відсутності) підстав для стягнення штрафу.

Щодо підстав звернення заступника прокурора до суду

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2018 Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області складено акт № 0018492 про порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зроблено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 1 145, 70 євро.

Указаний штраф перевізник добровільно не сплатив.

Листом від 12.03.2019 № 3234/30-1/19 Управління Укртрнасбезпеки звернулося до прокуратури Київської області та повідомило, що внаслідок нестачі коштів на сплату судового збору, позивач самостійно не в змозі звернутися до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з чим просив вжити заходи щодо представництва інтересів держави в особі Укртрнасбезпеки.

Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури листом від 23.04.2019 №3357/вих.-19 звернувся до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, в якому зазначив про порушення інтересів держави, у зв`язку з тим, що відповідачем не було здійснено оплати за проїзд з порушенням встановлених нормативів та необхідністю вирішення питання щодо звернення до суду з відповідним позовом. Про вжиті заходи просив повідомити прокуратуру.

Управлінням Укртрансбезпеки листом повторно повідомило про відсутність коштів на сплату судового збору та просило вжити заходи щодо представництва інтересів держави в особі Укртрнасбезпеки в суді.

Листом-повідомленням від 22.04.2019 №3023вих19 прокуратура повідомила Управлінням Укртрансбезпеки про звернення до суду з відповідним позовом.

Так, звертаючись з даним позовом, заступник прокурора зазначив, що з серпня 2018 року (з часу нарахування плати за проїзд з перевищенням допустимих норм) Укртрансбезпекою та її територіальними органами заходів щодо стягнення плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 1 145, 70 євро не вжито. На переконання заявника, у даному випадку наявні виключні обставини необхідності звернення саме прокурором з даним позовом у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки орган, до повноваження якого віднесено відповідне звернення до суду, відмовляється вчиняти такі дії з посиланням на відсутність у нього відповідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Північний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави, як про це вірно зазначив суд першої інстанції.

У рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 вказано, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою ст. 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що прокуратурою вчинялися дії щодо вжиття компетентним органом необхідних заходів протягом розумного строку для стягнення штрафу, покладеного на відповідача, що підтверджується відповідями Укртарнсбезпеки на звернення прокуратури (листи від 12.03.2019 № 3234/30-1/19, б/н і б/д). Однак, Укртарнсбезпека зазначила про відсутність у неї коштів для звернення до суду та просила здійснити представництво інтересів держави в особі позивача.

Тобто з моменту складення 21.08.2018 Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області акту № 0018492 про порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» до моменту звернення заступника прокурора до суду - 23.05.2019 (згідно з інформацією відділення поштового зв`язку) минуло більше дев`яти місяців. При цьому на звернення прокуратури щодо необхідності відповідного реагування Укртрансбезпека повідомила про відсутність у неї коштів на звернення до суду, фактично відмовившись від звернення з позовом до суду.

Північний апеляційний господарський суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, відповідно до яких невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України і ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Укртрансбезпекою, яка не вжила у розумні строки заходів до оспорювання додаткових угод у судовому порядку, про що вони повідомили прокуратуру відповідними листами (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що відповідач в добровільному порядку не сплатив покладений на нього штраф, чим обґрунтував порушення інтересів держави (тобто навів підстави для звернення з позовом).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звернення прокурора з даним позовом, як4им обґрунтовано підстави для звернення до суду. Відповідно посилання скаржника в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Щодо суті позовних вимог

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області габарітно-вагового контролю транспортного засобу, який належить відповідачу, було виявлено факт перевищення нормативних вагових параметрів зазначеного транспортного засобу, на підставі чого було здійснено розрахунок плати за проїзд автомобільними дорогами України у загальному розмірі 1 145,70 євро (36 227,03 грн).

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку щодо застосування норм права про те, що вимоги про відшкодування такої шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є шкода, вина та протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг визначені Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Нормою ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (з наступними змінами) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2, 6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4, 35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2, 5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до абзацу 4 п. 1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за № 1567 (із внесеними до нього змінами) зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів (далі - транспортний засіб), під час проведення рейдових перевірок здійснюється посадовою особою Укртрансбезпеки або її територіального органу (далі - посадова особа) у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла).

Пунктами 3, 6 вказаного Порядку передбачено, що зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки посадовою особою в будь-який час на маршруті руху, а у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку.

Згідно з п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи скаржником порушено вимоги вказаних вище нормативних актів, що встановлено складеним позивачем актом № 0018492 від 21.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідкою № 0002992 від 21.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, чеком про зважування від 21.08.2018.

Скаржник не отримав у встановленому порядку дозволу на участь у дорожньому русі належних йому транспортних засобів, загальна вага та навантаження на осі яких перевищували нормативні параметри. Наведене не спростовувалося стороною.

За таких обставин, відповідачем вчинене правопорушення, яке має своїм наслідком спричинення державі збитків у вигляді некомпенсованого руйнування автомобільних доріг.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 за № 879 (далі - Порядок № 879).

Зазначений нормативно-правовий акт встановлює порядок обчислення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, яка за своїм правовим змістом є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Згідно з пп. 4 п. 1 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку №879).

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно з п. 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

За приписами пункту 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568) визначено, що перевізником є фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобам автомобілем марки Mercedes-Bens Actros, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом типу EMBL державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , які відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 належать відповідачу - ТОВ «Бітунова Україна».

У матеріалах справи наявні усі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема акт № 0018492 від 21.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідка № 0002992 від 21.08.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, чек про зважування від 21.08.2018, які були складені працівниками Укртрансбезпеки у Львівській області 21.08.2018, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879).

Відповідно до п. 26 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Оскільки відповідачем не здійснено оплату нарахованої суми відшкодування, позивачем здійснено її розрахунок в гривнях, за офіційним курсом гривні до євро станом на момент вчинення правопорушення (тобто, станом на 21.08.2018), що в загальній сумі складає 36 227, 03 грн.

Доводи скаржника стосовно відсутності в матеріалах справи доказів повірки та справності приладів вимірювання габаритно-вагового контролю є необґрунтованими з огляду на таке. Прокурором під час розгляду справи в суді першої інстанції було долучено до матеріалів справи копії сертифікату відповідності від 06.12.2017, сертифікату перевірки типу від 27.11.2017, додатку до сертифікату відповідності від 06.12.2017, а також декларації про відповідність № 4. А тому такі посилання відхиляються судом апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до п. 37, 41 Порядку № 879 учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством; дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Тобто скаржник мав право звернутися з заявою про повірку приладів вимірювання габаритно-вагового контролю або оскаржити акт № 0018492 від 21.08.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, проте зазначені дії з боку сторони вчинені не були.

Посилання скаржника щодо того, що вага, яку перевозив автомобіль у напівпричепі не може бути такою, яку визначено позивачем при здійсненні зважування на рівні 42, 00 т., оскільки відповідно до накладної № 2008/01 від 20.08.2018 здійснювалось перевезення 220 дорожніх бордюрів, вага кожного становить 90 кг, що разом із вагою напівпричепу загалом складає 36 343, 00 кг., про що зазначено водієм у розділі пояснень до акту № 0018492 від 21.08.2018 не можуть визнатися обґрунтованими в розумінні ст. 76 ГПК України. Так, заявником не доведено того, що в напівпричепі не міг знаходитись інший вантаж, окрім зазначеного у накладній № 2008/01 від 20.08.2018. Працівниками Укртрансбезпеки у Львівській області огляд та перевірка вмісту напівпричепу не проводилось.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Київської області про обґрунтованість вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 36 227, 03 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оскільки скаржник не вніс плату у строк, визначений п. 31-1 Порядку № 879 і вона набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спільного австрійсько-українського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Бітунова Україна» на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2019 у справі № 911/1315/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2019 у справі №911/1315/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2019 у справі № 911/1315/19, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич