ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1590/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1590/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1; )

До відповідача: Акціонерного товариства „Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі регіональної філії „Одеська залізниця" (65012, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; )

Про стягнення 10387,03 грн.

Представники:

від позивача: Петров В-П.С., за довіреністю

від відповідача: Лісецька Н.В., адвокат за ордером

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" про стягнення 10387,03 грн.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН" направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" 10387,03 грн. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.06.2020р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1590/20. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "24" червня 2020 р. о 11:30. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду та із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву та із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив та із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ Викликано учасників справи у засідання на 24.06.2020р. о 11:30.

24.06.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява, відповідно до якого останній просив суд відкласти розгляд справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.06.2020р. відкладено розгляд справи по суті на "10" серпня 2020 р. о 11:45. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "10" серпня 2020 р. о 11:45.

25.06.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.07.2020р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

06.08.2020р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання та 10.08.2020р. до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на пізнішу дату.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. відкладено розгляд справи по суті на "02" вересня 2020 р. о 10:30. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "02" вересня 2020 р. о 10:30.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач - Акціонерне товариство „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" заперечує проти заявлених вимог позивача та просить суд відмовити в їх задоволенні.

У судовому засіданні 02.09.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 07.09.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

Позивач зазначає, що п. 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до залізничної накладної №33871906 від 19.06.2019р., вантажовідправником та вантажоодержувачем в одній особі - Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" був відвантажений насипом вантаж (ячмінь), у вагоні №9551562.

Під час переважування вказаних вагонів по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу у вказаному вагоні. У зв`язку з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" 26.06.2019р. вих. №26/35 звернулось до начальника станції Миколаїв-Вантажний з пропозицією прийняти участь у перевірці маси вантажу та скласти комерційний акт. Вказаним листом було заявлено вимогу про здійснення комісійного переважування та складання комерційного акту.

27.06.2019р. листом вих. №27/35 Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" звернулось до начальника станції Миколаїв-Вантажний, в якому повідомило про те, що приймання вантажу з зазначених вагонів по масі буде проводитись за участю експертів РТПП Миколаївської області одночасно із комісійною видачею вантажу за участю представників станції. З проханням направити уповноваженого представника для участі у прийманні вказаного вантажу та складанні актів експертизи РТПП Миколаївської області.

27.06.2019р. проводилось комісійне зважування вагону №95531562 за результатами якого було складено комерційний акт №415207/58. Вказаним актом було встановлено нестачу вантажу у розмірі 2400 кг.

Відповідно до комерційного акту №415207/58 від 27.06.2019р. зазначено, що на підставі листа Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" №26/35 від 26.06.2019р. проводилась комісійна видача вагона №95531562 на справних 150-ти вагонних вагах №1015480 (перевірених 13.06.2019р.) у присутності в.о. ДСЗМ Рябої Ю.В., агента комерційного Гарбуз О.А., ВОХР Карпизи В.М., слідчого Заводського відділу поліції Карнаух А.І., представника вантажоодержувача Волошиної Т.В . В документі зазначено: вантаж-ячмінь, завантажено насипом, вага нетто - 62850 кг, тара - 21600 кг, 7 ЗПП відправника Варта-Універсал М №№ Ж225401, Ж225402, Ж225403, Ж225404, Ж225405, Ж225406, Ж225407. Фактично при перевірці виявлено: вагон був у комерційному-справному стані, усі ЗПП відправника в наявності, справні, відповідають документу. Вага брутто - 82100 кг, тара перевірена - 21650 кг, нетто - 60450 кг, що на 2400 кг менше документа. Вагон прибув технічно справний згідно технічного акта №56 від 27.06.2019р.

Позивачем було звернуто увагу суду та зазначено, що комерційний акт був підписаний зі сторони представника вантажоодержувача Волошиної Т.В. із зауваженнями. Зауваження були надані після видачі складених комерційних актів позивачу - 04.07.2019р.

Відповідно до листа від 04.07.2019р. вих. № 04/35, який скеровано позивачем на адресу начальника станції Миколаїв-Вантажний, було зазначено, що акт був складений у порушення п. 9 Правил складання актів, у зв`язку з чим позивачем надаються наступні зауваження до розділу Д комерційного акта станції Миколаїв-Вантажний ввід 27.06.2019р. №415207/58: „вагон №95531562 прибув технічно несправний: в верхній частині середнього розвантажувального люка з протилежної сторони від штурвалів на поверхні бункеру наявний здир металевого шару, з лівого кута розвантажувального люка в місце з`єднання кришки і бункера затиснуті зерна ячменю, шматки монтажної піни та кольорового паперу, між ІІ та ІІІ завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) довжиною близько трьох метрів та завглибшки 0,7 - 0,8 м на усю ширину вагона з чітко позначеною смугою характерною для стікаючого вантажу вниз, що підтверджується Актом РТПП Миколаївської області №120-0813 від 01.07.2019р.

Копію Акта експертизи №120-0813 Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області від 01.07.2019р. було залучено позивачем до матеріалів справи.

На думку позивача, не зазначення цих обставин у комерційному акті є грубим порушенням вимог п.9 Правил складання актів та, можливо, такі дії вчинено навмисно, з метою уникнення відповідальності за нестачу вантажу.

04.07.2019р. вих. №04-1/35 позивачем на адресу Начальника виробничого підрозділу „Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій" Регіональної філії „Одеська залізниця" було скеровано скаргу на оформлення комерційного акта з порушенням Правил складання актів.

Позивачем було зазначено суду, що одночасно з поданими зауваженнями, було подано відповідну скаргу на оформлення комерційного акту з порушенням вимог Правил, в задоволенні якої, як пояснює позивач, було безпідставно відмовлено листом від 05.07.2019р. №Д 35-07/519.

Зверталась увага суду позивачем на той факт, що комерційний акт містить висновки про технічну справність вагону з виявленою нестачею вантажу та позивач вважає такі висновки передчасними та недоведеними, оскільки у розвантажувальних люках вагону було виявлено затиснуте насіння (вантаж). З зазначеного, за посиланням позивача, можливо дійти висновку, що через щілини з затиснутим вантажем можливе просипання вантажу і саме через них і виникла нестача вантажу у цьому вагоні. Позивач вважає, що вагони, розвантажувальні люки яких містять щілини, із затиснути вантажем, через які можливий доступ до вантажу не можуть вважатись справними та непошкодженими.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що факт наявності сторонніх предметів у розвантажувальному люці вагону підтверджується актом експертизи РТПП Миколаївської області від 01.07.2019р. № 120-0813 відносно вагону №95531562.

Крім того, як пояснює позивач, зазначеним актом експертизи вказано про наявність механічного впливу на розвантажувальні люки вагону, наявність воронкоподібних поглиблень, тощо. Тобто, у акті експертизи РТПП Миколаївської фактично зазначено усі ті обставини, які мали б бути відображені відповідачем у комерційному акті. Експертами РТПП Миколаївської області було підтверджено факт нестачі вантажу у розмірах зазначених у комерційному акті.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що наявність поглиблень у вигляді воронкообразних порожнин у завантажувальних люках вагонів, а також наявність сторонніх предметів у розвантажувальних люках вагонів, не передбачених технічною конструкцією вагону свідчать про технічну несправність (пошкодження) вищевказаного вагону та можливість доступу до вантажу в процесі перевезення. Наявність поглиблення вантажу свідчить про течію вантажу (виникнення нестачі) саме під час його перевезення. Вищевказані обставини, за посиланням позивача, свідчать про наявність доступу до вантажу під час його перевезення через технічну несправність (пошкодження) вагону, а отже, відповідальність за нестачу повинен нести перевізник (залізниця).

Крім того, позивач вказує, що як зазначено у п. 20 залізничної накладної таких ушкоджень під час відправлення вагонів не було. Вантаж було завантажено у справні вагони. За твердженням позивача, це додатково свідчить про факт виникнення нестачі вантаж/ саме під час його перевезення залізницею.

Позивачем було зазначено суду, що вищезазначений акт експертизи РТПП Миколаївської області може вважатись належними доказами нестачі вантажу, оскільки відповідно до п. 3.13 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601, якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення.

Отже, позивач пояснює, що нестача вантажу у вищезазначеному розмірі підтверджується наступними доказами: комерційним актом № 415207/58 від 27.06.2019р., актом переважування вагону здійсненого вантажоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" від 27.06.2019р.

Посилаючись на ст. 115 Статуту залізниць України, позивачем зазначено, що чинне законодавство України не встановлює певного (допустимого) виду письмових доказів, за допомогою яких може підтверджуватись вартість вантажу при його перевезенні залізницею, а ст. 115 Статуту залізниць України встановлює лише вимоги до такого роду документів, а саме: документ повинен бути складений відправником, підтверджувати кількість та вартість відправленого вантажу.

Дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Згідно з довідкою від 23.12.2019 №19996/3-19/27, виданою вантажовідправником Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" (зазначений у п. 1 залізничної накладної № 33871906 від 19.06.2019), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні №95531562 складає 4980,00 грн. (у т. ч. ПДВ), без включення провізних платежів.

Відповідно до п. 7. Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена даного вантажу, та граничного розходження визначення маси вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів згтверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, визначено, що сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто для ячменю (інші вантажі) становить 0,5%. Норма недостачі (природної втрати) для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки визначаються від маси нетто.

Позивачем було здійснено розрахунок вартості нестачі вантажу, так відповідно до такого розрахунку сума вартості нестачі вантажу становить - 10387,03 грн. Розрахунок нестачі вартості товару проведено позивачем із врахуванням загальної маси вантажу переданого до перевезення (нетто) - 62850,00 кг, розміру нестачі - 2400,00 кг, вартості за 1 тону вантажу - 4980,00 грн., норми природної втрати вантажу (0,5%) - 314,25 кг, та розміру нестачі з урахуванням норми природної втрати - 2085,75 кг.

Крім того, позивачем було зазначено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" отримало лист ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" № 50-01-36/1337 від 28.07.2016. Вказаним листом завод-виробник вагонів-зерновозів підтверджено той факт, що наявність будь-яких щілин діючими технічними вимогами до вагонів зерновозів не допускається.

Отже, за твердженнями позивача, нестача у даному випадку відбулась через технічну несправність (пошкодження) вищевказаного вагону, яка враховуючи той факт, що на станції відправлення таких пошкоджень вагону не було - виникла під час перевезення вантажу, а відтак відповідальність за виявлену нестачу вантажу повинен нести перевізник (залізниця).

В обґрунтування позову позивачем було зазначено, що відповідач за залізничною накладною №33871906 від 19.06.2019р. у відповідному вагоні на станції призначення видав на 2400,00 кг вантажу менше, ніж було передано до перевезення. При цьому, як зазначено у п. 20 спірної накладної - під час відправлення вантаж було розміщено та закріплено відповідно до наявних на той час правил перевезення вантажів насипом. Вказані обставини свідчать про порушення умов договору перевезення вантажу у зв`язку з його нестачею під час перевезення, а відтак залізниця, як перевізник, повинна відшкодувати вартість нестачі відповідно до вимог діючого законодавства.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН" направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" 10387,03 грн. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу.

Надаючи відзив на позовну заяву, Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" було зазначено суду наступне.

Відповідач зазначає, що 19.06.2020р. філією „Деніхівська" Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН"зі станції

Денгофовка було завантажено 54 вагонів серед, яких вагон №95531562, „ячмень"

та відправлено за накладною №33871906 на станцію призначення Миколаїв-Вантажний для Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН". Як вбачається з граф 51, 52, 53 накладної № 33871906 зазначений вагон прибув на станцію Миколаїв-Вантажний 25.06.2019р. та був розкредитований представником позивача 25.06.2019р. о 11 г. 43 хв.

Відповідно до п. 5 Договору № ДН-4/98 про експлуатацію залізничної під`їзної колії від 30.06.2016р. вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на колію №11 станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера ст. Миколаїв-Вантажний. Здавання вагонів провадиться на колії № 11 ст. Миколаїв-Вантажний. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Ольшанської філії ПрАТ „КДМППЗТ".

Відповідачем було пояснено суду, що відповідно до п. 19.2.5. Технологічного процесу станції Миколаїв-Вантажний, затвердженого наказом регіональної філії „Одеська залізниця" ПАТ „Укрзалізниця", подача (збирання) вагонів на під`їзну колію виконується орендованим локомотивом підприємства ОФ ПрАТ „КДМППЗТ", підготовка передачі в технічному відношенні під`їзну колію (з`єднання тормозних рукавів, випробування автогальм, тощо) виконується складачем поїздів ПрАТ ОФ „КДМППЗТ".

26.05.2019р. о 07 год. 00 хв. вагон №95531562 було подано під вивантаження на під`їзну колію позивача, на якій позивач передав вагони, а відповідачприйняв зазначені вагони, що підтверджується, пам`яткою про подавання вагонів № 904, яка була підписана представником відповідача без зауважень. Підписання представником позивача Дудник Е.А. пам`ятки про подавання вагонів № 904 без зауважень свідчить, що позивач прийняв технічно справний вагон з цілісними ЗПП (які відповідають перевізним документам).

Також відповідачем було зазначено, що 26.06.2019р. позивач направив лист вих. №26/35 начальнику станції Миколаїв-Вантажний, якою просив прийняти участь у перевірці маси ватажу вагона №95531562 і скласти комерційний акт. 27.06.2019р. позивач звернувся на з листом вих. №27/35 до начальника станції Миколаїв-Вантажний яким пропонував направити уповноважених представників залізниці для участі у складанні та оформленні акту експертизи РТПП Миколаївської області. 27.06.2020р. начальником станції Миколаїв-Вантажний було складено комерційний акт № 415207/58, яким засвідчено, що вагони №95531562 прибув у комерційно справному стані, ЗПП відправника у наявності справні, відповідають перевізному документу, фактично при перевірці маси у вагоні № 95531562 маса вантажу на 2400 кг менше документа. Комерційний акт було підписано представником позивача із зауваженнями, проте самі зауваження у акті не зазначені.

За твердженнями відповідача, технічна справність вагона № 95531562 засвідчена актом про технічний стан вагона № 56 від 27.05.2019р., відповідно до якого вагон є технічно справним, втрата вантажу не можлива. 04.07.2019р. позивач звернувся зі скаргою до начальника станції Миколаїв-Вантажний на оформлення комерційного акта № 415207/58 від 27.06.2019р. з порушенням Правил складання актів. Листом від 05.07.2019р. вих. №ДН-5-07/519 начальник станції Миколаїв-Вантажний повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення скарги. Як зазначає відповідач, представники станції Миколаїв-Вантажний прийняли участь у проведенні експертизи проте, акт експертизи № 120-0813 від 01.07.2019р. не був наданий їм на ознайомлення, підписання, або підписання з зауваженнями, пояснивши причини відмови у складанні акту тим, що акт буде складатися експертом на робочому місці приймати будь-які письмові зауваження вона відмовляється, через те, що не були вказувати в акті представників станції Миколаїв-Вантажний. Для засвідчення факту відмови працівниками станції було складено акт від 27.06.2019р.

Посилаючись на положення ст. 52 Статуту залізниць України, відповідачем зазначалось, що відповідно до накладної № 33871906 на вагон №95531562 було накладено з 7 ЗПП вантажовідправника Ж225401, Ж225402, Ж225403, Ж225404, Ж225405, Ж225406, Ж225407. Комерційним актом №415207/58 від 27 06.2020р. засвідчено наявність усіх ЗПП вантажовідправника та їх відповідність перевізному документу, а також актом експертизи №120-0813 було також засвідчено цілісність ЗПП на зазначених вагонах. Актами про технічний стан вагона № 33 від 11.05.2019р. засвідчена технічна справність спірного вагону.

Як зазначає відповідач, враховуючи, те, що вагон №95531562 прибув на станцію призначення Миколаїв-Вантажний у технічно справному стані зі справними ЗПП вантажовідправника, він був прийнятий позивачем без зауважень. З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, що відсутні правові підстав для віднесення відповідальності за нестачу вантажу на відповідача.

Відповідачем було зазначено, що з довідки від 23.12.2019р. вих. № 199996/3-19/27, яку надав позивач, вбачається, що одна тонна ячменю станом на 25.05.2019р. складає 4 980 грн. в т.ч. ПДВ. (без включення провізних платежів). Враховуючи, що закупівельні ціни по філії Денихівська ТОВ СП „НІБУЛОН" відрізняються від зазначених позивачем у довідці та те, що довідкою засвідчена вартість вантажу станом на дату його видачі 25.05.2019р., а не на дату його відправлення, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтвердили вартість відправленого вантажу.

Також відповідачем було зазначено, що необхідно звернути увагу, що крім акту експертизи, на якому ґрунтується доказування позивачем нестачі вантажу з вині залізниці, в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, які б засвідчували нестачу вантажу з вині залізниці. Відповідач заперечує проти розгляду акту експертизи № 120-0813 від 01.07.2019, як належного і допустимого доказу, оскільки при складанні Акту експертизи, представниками торгівельно-промислової палати було порушено свої повноваження, так відповідно до ст. 11 Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні" № 671/97-ВР від 02.12.97, передбачено, що торгово-промислові палати мають право: проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому чисті експортних та імпортних) і визначати їх вартість. Таким чином, при проведенні експертизи товару, представники торгово-промислової палати, вийшли за межі повноважень наданих їм законом, надаючи оцінку „щільності закриття люків".

Відповідач зазначає, що у Акті експертизи, у графі 3 зазначено, що акт складено експертом Карнаух Н.І., проте не зазначено, рівень освіти та спеціальність, тобто не можливо встановити, чи володіє експерт Карнаух Н.І. необхідним рівнем знань для проведення експертизи. Необхідно звернути увагу суду, що експерт Карнаух Н.І. відсутній у „Реєстрі атестованих судових експертів" Міністерства юстиції України. У порушення п. 30 Правил видачі вантажу, яким передбачено результати експертизи повинні бути мотивованими з посиланням на нормативно-правові акти, стандарти і не можуть ґрунтуватися на припущенні про причини недостачі, псування або пошкодження вантажу, експертами у Акті експертизи, не зазначено жодного нормативно правового акту чи стандарту на підставі, якого зроблені висновки, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість висновків акту експертизи. Відсутність в акті підпису представника станції Миколаїв-Вантажний свідчить, що його було складено не в момент проведення експертизи, а пізніше без ознайомлення представника Відповідача з його змістом, що свідчить про його необ`єктивність.

Відповідно до наданої відповіді на відзив, Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" було зазначено суду наступне.

Позивач зазначає, що спір у даній справи виник у зв`язку з неналежним виконанням перевізником (залізницею) договору перевезення вантажу. Неналежне виконання договору перевезення вантажу полягає у тому, що залізниця на станції призначення видала вантаж у розмірі меншому, аніж його було передано до перевезення на станції відправлення про що зазначалось у позовній заяві. На думку позивача, не вбачається можливим звільнити перевізника від відповідальності за нестачу вантажу без встановлення особи винної у такій нестачі. Якщо таку особу встановити неможливо, або якщо відповідач не надав доказів наявності вини іншої - то діє встановлена законом презумпція вини перевізника, яка визначається що саме він вважається винуватим у нестачі вантажу, доки не доведе зворотного. Отже, враховуючи факт ненадання відповідачем доказів відсутності його вини - відсутні і підстави для звільнення перевізника від обов`язку відшкодування збитків завданих нестачею вантажу.

Посилаючись на положення п. а ст. 111 Статуту залізниць України, позивачем було вказано, що вказана норма передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку одночасної наявності двох умов - вантаж прибув у непошкодженому вагоні і з непошкодженими пломбами відправника. Технічна несправність вагону полягає у механічному пошкодженні розвантажувальних люків вагону, наявність зазорів з затиснутим насінням, шматки монтажної піни, та кольорового паперу, інші непередбачені конструкцією предмети та механічні ушкодження розвантажувального люку відповідного вагону, які були встановлені під час складання акту експертизи РТПП Миколаївської області. Звертав увагу позивач та той факт, що ці пошкодження виникли саме під час перевезення вантажу залізницею, оскільки на станції відправлення зазначені вагони були у всіх відношеннях справні, підстав для відмови у користуванні цими вагонами у вантажовідправника не було.

Як пояснює позивач, у комерційному відношенні спірні вагони були справними як під час відправлення вантажу, так і під час його видачі на станції призначення та на сьогоднішній день жодний нормативно-правовий акт у сфері залізничних перевезень не містить визначення поняття „комерційна несправність". Таким чином, як вказує позивач, у комерційному відношенні спірні вагони є справними, а зазори та сторонні предмети у розвантажувальних люках вагонів, які не передбачені його технічною конструкцією та/або інші ушкодження вагонів про які зазначено у позовній заяві та встановлені відповідними доказами свідчать про їх технічну несправність, що виникла під час перевезення вантажу. Жодних зауважень щодо технічного стану з боку перевізника під час прийняття завантажених вагонів до перевезення не було, докази зворотного відсутні та відповідачем до відзиву не надані.

Посилаючись на положення ст. 77, ст. 76 ГПК України, позивачем було зазначено суду, що акт експертизи РТПП є належним доказом, на підставі якого можливо встановити факт наявності механічних ушкоджень вагону (зазорів, щілин, сторонніх предметів у розвантажувальному люці, тощо).

Також позивачем було зазначено, що акт про технічний стан вагона №56 від 27.05.2019р., на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, не може прийматись до уваги під час вирішення даної справи, оскільки п. 15 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №335 та зареєстрованих в Мінюсті України 08.07.2002 №567/6855, встановлено, що акт про технічний стан вагону складається у разі витікання, псування або підмочення вантажу внаслідок технічної несправності вагону. Про виявлену несправність і складений акт про технічний стан вагону (контейнера) зазначається у комерційному акті. Отже, як вказує позивач, складання акту про технічний стан вагону для засвідчення обставин знаходження вагону у технічно справному стані взагалі не передбачено вимогами вищевказаних Правил.

Додатково позивачем було зауважено, що ним отримано лист ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" № 50-01-36/1337 від 28.07.2016р. Вказаним листом завод-виробник вагонів-зерновозів підтвердив той факт, що наявність будь-яких щілин діючими технічними вимогами до вагонів зерновозів не допускається. За твердженнями позивача, факт того, що вагони у яких перевозився вантаж за спірною накладною є технічно не справними, а відтак - нестача вантажу виникла саме через їх технічну несправність, яка враховуючи той факт, що на станції відправлення таких пошкоджень вагонів не було - виникла під час перевезення вантажу.

Щодо заперечень відповідача, які надавались стосовно визначення вартості нестачі вантажу, правильності розрахунку та ціни, позивачем було пояснено суду, що дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером. Позивачем (як вантажовідправником) було видано та додано до позовної заяви довідку, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу. Зазначена довідка позивача про вартість вантажу у повній мірі відповідає вимогам ст. 115 Статуту залізниць України та правовій позиції Вищого господарського суду України і є належним та допустимим в розумінні ст.ст.76,77 ГПК України доказом. Крім того було звернуто увагу суду та пояснено, що вартість зазначена у довідці станом на дату прибуття вантажу і відповідає закупівельній вартості ячменю на перевантажувальному терміналі Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" станом на червень 2019 року. В свою чергу, закупівельні ціни на перевантажувальному терміналі Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" встановлюються виходячи з цілого ряду факторів: рівень цін на світовому ринку, рівень котирувань ф`ючерсів на біржах, рівень цін конкурентів на внутрішньому ринку України та інших факторів.

Щодо заперечень відповідача, які були надані останнім стосовно акту експертизи РТПП у Миколаївській області, позивачем було зазначено суду, що у даному випадку предметом експертного дослідження РТПП Миколаївської області було дослідження стану вагону та вантажу, визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагона у якому було виявлено нестачу вантажу, а також розміру нестачі. Жодних висновків про якісні показники чи причини нестачі наданий Позивачем акт експертизи не містить. Враховуючи наведене, та з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, доданий до позову акт експертизи РТПП Миколаївської області є належним та допустимим доказом на підставі якого є можливим встановлення факту наявності щілин, зазорів, сторонніх предметів у розвантажувальному люці вагону, а відтак - і встановити факт технічної справності (несправності) спірного вагону, оскільки як вже зазначалось діюче законодавство не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону.

Також було зазначено позивачем, що відповідач зробив припущення про те, що нестача можливо виникла на території Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН", однак не надає жодних належних та допустимих доказів такого припущення, чим порушує ст. 74 ГПК України, відповідач доводить відсутність своєї вини припущеннями не доведеними жодними доказами. Враховуючи наведене, як вказує позивач, можливо дійти до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено відсутність своєї вини у нестачі вантажу, з урахуванням встановленої законом презумпції вини перевізника.

Позивач вказує, що як вбачається зі змісту комерційного акту, у даному випадку залізниця також допустилась порушень вимог п. 9 Правил складання актів. Зокрема, комерційний акт не містить в собі докладного опису, зокрема, щодо правильного або навпаки здійснення вантажовідправником завантаження, розміщення й кріплення вантажу у спірних вагонах. Крім того, зазначений комерційний акт не містить відомостей про характер ушкоджень, чи має воно сліди свіжого пошкодження, яка кількість вантажу могла поміститись у порожнині, яка виявлена. Отже, саме на залізниці лежить тягар доказування відсутності своєї вини у втраті вантажу. Проте, на думку позивача, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відсутності вини залізниці у нестачі вантажу у даній справі.

За поясненнями позивача, приймаючи до уваги, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини, то враховуючи встановлені в акті експертизи після зняття непошкоджених пломб обставини наявності технічних пошкоджень вагону, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, вважаємо, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення.

Враховуючи все вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем з посиланням на належні та допустимі докази не доведено відсутність його вини у нестачі вантажу у даній справі. У зв`язку з цим, позивач вважає, що доводи, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву у даній справі, не спростовують факту нестачі вантажу під час його перевезення та не доводять відсутність вини перевізника при перевезенні вантажу.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. (ч.ч.2, 3 ст. 308 Господарського кодексу України України).

Згідно ч.3 ст.310 Господарського кодексу України, відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Якщо одержувач не затребував вантаж, що прибув, в установлений строк або відмовився його прийняти, перевізник має право залишити вантаж у себе на зберігання за рахунок і на ризик вантажовідправника, письмово повідомивши його про це.

Частиною 1 статті 918 Цивільного кодексу України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п.а ст.111 Статуту залізниць України).

Статтею 125 Статуту залізниць України, після прибуття на станцію призначення вантажу всю відповідальність перед залізницею щодо цього перевезення несе одержувач. Якщо вантаж адресовано одержувачу, якого не виявилося на станції призначення, відповідальність перед залізницею несе відправник.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Стаття 52 Статуту залізниць України передбачає, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У зазначених вище випадках тарні і штучні вантажі видаються залізницею з перевіркою кількості і стану вантажу тільки у пошкоджених місцях. У разі виявлення пошкодження тари або інших обставин, що можуть привести до зміни стану вантажу, залізниця зобов`язана перевірити вантаж у пошкоджених місцях за фактурами і рахунками з розкриттям пошкоджених місць.

У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

За участь представника залізниці на вимогу одержувача у вивантаженні і видачі вантажу з одержувача справляється збір за договірним тарифом.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Положення ст.130 Статуту залізниць України передбачають, пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають: у разі втрати вантажу: відправник - за умови пред`явлення вантажної квитанції і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу; одержувач - за умови пред`явлення вантажної квитанції з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу. У разі неможливості пред`явлення вантажної квитанції подається довідка станції відправлення про прийняття вантажу до перевезення з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу; у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову; у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної; у разі втрати багажу чи вантажобагажу - пред`явник багажної чи вантажобагажної квитанції, а у разі недостачі, псування, пошкодження або прострочення доставки багажу, вантажобагажу - пред`явник акта, виданого залізницею про недостачу, прострочення доставки, псування, пошкодження багажу чи вантажобагажу. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Відповідно до п.11 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу. Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

Відповідно до статті 52 Статуту на станції призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі: прибуття вантажу в пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами (ЗПП) відправника або пломбами (ЗПП) попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму транспортування в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею. Перевірка вантажу не провадиться в разі вивантаження його залізницею за договором згідно зі статтею 30 Статуту. У зазначених випадках тарні й штучні вантажі видаються з перевіркою кількості й стану вантажу тільки в пошкоджених місцях. У разі виявлення пошкодження тари або інших обставин, що можуть призвести до зміни стану вантажу, залізниця зобов`язана перевірити вантаж у пошкоджених місцях за фактурами й рахунками з розкриттям пошкоджених місць. У разі відсутності пошкодження вантажу комерційний акт про пошкодження тари (упакування) не складається. У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули в справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами (ЗПП) відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості й стану. При наявності на станції призначення або в одержувача вагонних ваг залізниця може здійснювати перевірку маси вантажів, що перевозяться навалом і насипом і прибули без ознак утрати, відповідно до договору між залізницею і одержувачем (п.12 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.).

Відповідно до п. 3.1. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею„ (із змінами та доповненнями), відповідно до статей 909 ЦК Українита 307 ГК України, статті 110 Статуту за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його одержувачу і несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення і до моменту видачі одержувачу, поки не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало. У статті 111 Статуту наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу. Відповідно до статті 110 Статуту залізниця може бути звільнена від відповідальності, якщо вона доведе й інші обставини, що свідчать про відсутність її вини.

Єдиною підставою для звільнення перевізника від відповідальності за незбереження вантажу є наявність обставин непереборної сили, підтверджена належними і допустимими доказами.

Отже, як встановлено судом вище, за залізничною накладною №33871906 від 19.06.2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН", який є вантажовідправником та вантажоодержувачем в одній особі, був відправлений насипом вантаж (ячмінь), у вагоні №95531562. Вагон №95531562 є власністю залізниці. Між тим, залізниця прийняла за накладною №33871906 до перевезення вагон №95531562 без жодних зауважень. Графа 20 залізничної накладної №33871906 вказує на те, що вантаж завантажено у справні вагони.

Під час переважування вказаних вагонів по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу у вказаному вагоні, у зв`язку з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" 26.06.2019р. вих. № 26/35 звернулось до начальника станції Миколаїв-Вантажний з пропозицією прийняти участь у перевірці маси вантажу та скласти комерційний акт. Вказаним листом було заявлено вимогу про здійснення комісійного переважування та складання комерційного акту та 27.06.2019р. листом вих. №27/35 Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" звернулось до начальника станції Миколаїв-Вантажний, в якому повідомило про те, що приймання вантажу з зазначених вагонів по масі буде проводитись за участю експертів РТПП Миколаївської області одночасно із комісійною видачею вантажу за участю представників станції. З проханням направити уповноваженого представника для участі у прийманні вказаного вантажу та складанні актів експертизи РТПП Миколаївської області.

27.06.2019р. проводилось комісійне зважування вагону №95531562 за результатами якого було складено комерційний акт №415207/58. Вказаним актом було встановлено нестачу вантажу у розмірі 2400 кг та акт був підписаний зі сторони представника вантажоодержувача Волошиної Т.В. із зауваженнями. Зауваження були надані після видачі складених комерційних актів позивачу - 04.07.2019р.

Відповідно до листа від 04.07.2019р. вих. № 04/35 який скеровано позивачем на адресу начальника станції Миколаїв-Вантажний, було зазначено, що акт був складений у порушення п. 9 Правил складання актів та надано відповідні зауваження.

В матеріалах справи міститься Акт експертизи №120-0813 Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області від 01.07.2019р., який було залучено позивачем до матеріалів справи.

В обгрнтування позовних вимог позивачем було вказано суду, що не зазначення цих обставин у комерційному акті є грубим порушенням вимог п.9 Правил складання актів та, можливо, такі дії вчинено навмисно, з метою уникнення відповідальності за нестачу вантажу.

Відповідно до ст.. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ч.1, ч. 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ч.ч.1, 2, 3, 4, 6, 7 ст.98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до Акту експертизи №120-0813 Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області від 01.07.2019р..

Факт наявності сторонніх предметів у розвантажувальному люці вагону підтверджується актом експертизи РТПП Миколаївської області від 01.07.2019 № 120-0813 відносно вагону №95531562

Також, як вбачається судом, актом експертизи вказано про наявність механічного впливу на розвантажувальні люки вагону, наявність воронкоподібних поглиблень, тощо.

Актом експертизи зафіксовано, що у верхній частині середнього розвантажувального люка, з протилежної сторони від штурвалів вагона по поверхні бункеру виявлений здир металевого шару, з лівого кута розвантажувального люка в місці з`єднання кришки і бункера затиснуті зерна ячменя, шматки монтажної піни та кольорового папіру, при знятті ЗПП на верхніх завантажувальних люках при огляді поверхні і міскості вантажу у оглянутому вагоні під другими і третіми люками було виявлене конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки(порожнини) довжиною близько трьох метрів та завглибшки 0,7-0,8 м на усю ширину вагона з чітко позначеною смугою характерною для стікаючого вантажу вниз.

Також у п. 20 залізничної накладної таких ушкоджень під час відправлення вагонів вказано не було.

Суд зазначає, що наявність конусоподібних поглиблень у вигляді воронкообразних порожнин у вагоні, вагон, у розвантажувальних люках якого наявні зазори, які не передбачені його технічною конструкцією та через які можливе просипання вантажу (про що свідчать зазори, у яких затиснуті зерна ячменя) не може вважатись справним.

В той же час, до відзиву відповідачем не додано жодних доказів впливу вантажу та/або на вагони з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагонів до моменту проведення експертизи, а відтак, на думку суду, позиція відповідача, що нестача сталася внаслідок вини позивача не підтверджується жодним доказом та ґрунтується лише на припущеннях.

Таким чином, приймаючи до уваги, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини, то враховуючи встановлені в акті експертизи після зняття непошкоджених пломб обставини наявності технічних пошкоджень вагону, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, вважаємо, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення.

Отже, враховуючи встановлену ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 127 Статуту залізниць України презумпцію вини перевізника, відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів наявність будь-яких підстав для звільнення його від відповідальності за нестачу вантажу у даній справі.

Відповідно до ст.115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ч.2 ст.114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п.7 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена для даного вантажу, та граничного розходження у визначенні маси.

Вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, становить: 0,5% маси, зазначеної в перевізних документах для інших вантажів (п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644).

Як вбачається з довідки від 23.12.2029р. №19996/3-19/27, станом на 25.06.2019р. дійсна вартість однієї тони вантажу (ячмінь), що було прийнято до перевезення та відправлено за станції Денгофовка Південно-західної залізниці за накладної №33871906 від 19.06.2019р. у вагоні №95531562 складала 4980,00 грн.

Таким чином, як було встановлено вище, відповідальність за нестачу вантажу у вагоні №95531562 несе Акціонерне товариство „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця", у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" 10387,03 грн. збитків, завданих нестачею вантажу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН"в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2102,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства „Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) в особі регіональної філії „Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН" (54002, м.Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1; ) 10387 (десять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 03 коп. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко