ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа№ 910/405/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 14.04.2020 (повний текст складено 21.04.2020)

у справі №910/405/20 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"

до Виробничо-торгівельного господарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Еві ЛТД"

про стягнення 7840,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" звернулось до господарського суду з позовом до Виробничо-торгівельного господарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Еві ЛТД" про стягнення заборгованість по експлуатаційним послугам в сумі 7840,65 грн, наданим позивачем за період з квітня 2016 року по грудень 2019 року

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості експлуатаційних послуг за договором про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 № 04-К-10.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №910/405/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено суду своєї участі у правовідносинах як управненої особи за договором про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 №04-К-10, на умови якого він посилається та не підтверджено належними доказами заявлену до стягнення суму заборгованості.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №910/405/20 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 76, 319, 509, 360, 382, 625 ЦК України, ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". При цьому скаржник стверджував, що відсутність договору про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території не звільняє споживача від оплати вартості спожитих житлових послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №910/405/20. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі представників сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

28.07.2010 між КП УЖГ "Печерська Брама" та Виробничо-торгівельним господарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Еві ЛТД", як орендарем, укладено договір №04-К-10 про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж та надання комунальних послуг, у відповідності до п.1.1 якого орендар, на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 28.07.2010 №215-р та договору оренди з КП «Дирекція» №1413/606 від 28.07.2010 і договору платного користування №1414/606-к від 28.07.2010 займає приміщення під діяльність у сфері інжинірингу (в тому числі побутові приміщення) за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 12, загальною площею 49,2 кв.м (2,4 кв.м на цоколі, 46,8 кв.м на 3, 4, 5 поверхах), користується комунальними послугами та бере участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на внутрішньо будинкових мереж, а КП "Печерська Брама" забезпечує надання комунальних послуг орендареві, утримання будинку, прибудинкової території та внутрішньо будинкових мереж.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112, будинок №12 по вул. Предславинська в м. Києві, як об`єкт комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесено до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та передано на балансове утримання КП УЖГ "Печерська Брама".

30.10.2012 між Головним управлінням комунальної власності, як продавцем, та Виробничо-торгівельним господарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Еві ЛТД", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу приміщень №93/12, за умовами якого продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення №№194, 195, 196 (в літері А) загальною площею 46,80 кв.м, які розташовані за адресою: місто Київ, вул. Предславинська, будинок 12.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 за №270/270 "Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва" створено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (позивач у справі) на утримання якого передані будинки, підпорядковані КП УЖГ "Печерська Брама", в тому числі будинок № 12 по вул. Предславинська в м. Києві.

Як на підставу заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по експлуатаційним послугам в сумі 7840,65 грн, наданим Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" за період з квітня 2016 року по грудень 2019 року, позивач посилається на положення договору про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 №04-К-10, укладеного між Комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду "Печерська Брама" та відповідачем, у відповідності до якого позивачем забезпечується обслуговування, експлуатація та ремонт будинку №12 по вул. Предславинська в м. Києві, які підлягають відшкодуванню останньому пропорційно до займаної та належної відповідачу площі у зазначеному приміщенні, на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.10.2012.

Посилаючись на норми статті 526, частини першої статті 530 та статей 630, 901, 903 ЦК України, а також положення пункту 2.4.1 договору про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 № 04-К-10, відповідно до якого замовник (відповідач) повинен сплачувати вартість наданих послуг у встановлений договором строк, розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі вносяться до тридцятого числа поточного місяця, позивач зазначає про існування у відповідача обов`язку перед позивачем щодо сплати експлуатаційних витрат за вищевказаним договором у зазначеній ним сумі.

В позовній заяві позивач стверджує, що відповідачу кожного місяця надавались платіжні квитанції на сплату нарахувань за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, і зазначеними квитанціями відповідач щомісяця повідомлявся про наявність заборгованості за спожиті послуги, що є претензіями про заборгованість та необхідність її сплати, проте відповідач систематично порушував умови договору та не здійснював оплату вартості наданих позивачем послуг.

На підтвердження факту існування у відповідача заборгованості перед позивачем по експлуатаційним витратам та її розміру, останній посилається на договір про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 №04-К-10 та розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, відповідно до якого заборгованість по експлуатаційним витратам складає 7840,65 грн за період з квітня 2016 року по грудень 2019 року.

Відсутність юридичного факту відмови споживача від споживання послуг, як вважає позивач, слугує підставою для визначення ціни за надані послуги між споживачем та керуючими компаніями, як сторонами вже укладеного договору, на час споживання споживачем відповідних послуг та свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами відповідно до норм частини першої статті 632 ЦК України. Зазначає, що направлені керуючими компаніями на адресу споживачів рахунки на сплату житлових послуг з зазначенням їх виду та вартості слід вважати офертою, а споживання споживачами послуг слід вважати акцептом у розумінні частини першої статті 638 ЦК України.

Відповідно до ч.1 статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно з ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Згідно зі ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Пунктом 5 частини 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання, згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13 - 15 цього Закону.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Як вбачається з матеріалів, справи між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" та Виробничо-торгівельним господарським Товариством з обмеженою відповідальністю "Еві ЛТД", будь-які договори не укладалися, тобто між сторонами відсутні договірні правовідносини. При цьому, доказів звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлових послуг позивачем не надано.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлові послуги, якщо вони фактично користувалися ними та відповідно надавались ним. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13.

Проте, у разі не укладення сторонами договору про надання житлових послуг позивач повинен довести надання таких послуг.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним особисто послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 12.

Посилання позивача як на підставу виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати вартості експлуатаційних витрат, на умови договору про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 №04-К-10, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено суду, що він є управненою особою за вищевказаним договором, не надано жодного доказу правонаступництва у зобов`язальних правовідносинах, врегульованих договором від 28.07.2010 №04-К-10, учасником якого позивач не був.

Посилання позивача на те, що рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 за №270/270 "Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва" створено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на утримання якого передані будинки, підпорядковані КП УЖГ "Печерська Брама", в тому числі будинок №12 по вул. Предславинська в м. Києві, не свідчить про правомірність позовних вимог з підстав невиконання відповідачем умов саме договору від 28.07.2010 №04-К-10, укладеного відповідачем з КП УЖГ "Печерська Брама", на що посилається позивач, оскільки ані умовами договору від 28.07.2010 №04-К-10, ані діючим законодавством не визначено автоматичну заміну сторони вказаного договору в такий спосіб.

Зазначене рішення Київської міської ради підтверджує правомочності юридичної особи - позивача щодо надання комунальних послуг, з яким споживачем повинен бути укладений відповідний договір або на користь якого підлягають стягненню збитки у випадку позадоговірного споживання відповідних послуг.

Враховуючи викладене, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вартості експлуатаційних витрат за період з квітня 2016 року по грудень 2019 року з підстав невиконання відповідачем договору від 28.07.2010 №04-К-10, оскільки позивач не є стороною даного правочину.

Посилання позивача на відсутність юридичного факту відмови споживача (відповідача) від споживання послуг, що на його думку, слугує підставою для визначення ціни за надані послуги між споживачем та керуючими компаніями, як сторонами вже укладеного договору, суд вважає необґрунтованим, з огляду на те, що позивачем не надано суду та матеріали цієї справи не містять доказів у розумінні статей 76-79 ГПК України укладення відповідачем договору з позивачем або внесення змін до укладеного раніше договору від 28.07.2010 №04-К-10 в частині заміни сторони, також не доведено жодними доказами надсилання (вручення) відповідачеві рахунків на сплату житлово-комунальних послуг з зазначенням їх виду та вартості, а відповідно й отримання відповідних рахунків відповідачем.

Зазначені обставини вказують на те, що позивачем не обґрунтовано наведений розрахунок позовних вимог та не підтверджено суму заборгованості належними доказами у розумінні статей 76-79 ГПК України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено суду своєї участі у правовідносинах як управненої особи за договором про відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж та надання комунальних послуг від 28.07.2010 № 04-К-10, на умови якого він посилається, а також не підтверджено належними доказами заявлену до стягнення суму заборгованості, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по експлуатаційним послугам в сумі 7840,65 грн за період з квітня 2016 року по грудень 2019 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 14.04.2020 у справі №910/405/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/405/20 повернути Господарському суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

М.Л. Яковлєв