ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа № 910/18356/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 (повний текст складено 03.06.2020)

у справі №910/18356/19 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Маркет-сервіс"

про визнання недійсним договору поруки

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Петраш С.А. адвокат, посв. №4947 від 24.04.2012;

- відповідача Самсонович О.А. адвокат, посв. №000970 від 14.08.2018;

- третьої особи не з`явився,

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" звернулось (надалі Товариство) до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк" (надалі Банк) про визнання недійсним договору поруки №4М14367И/П від 25.10.2016. В обґрунтування заявлених вимог ТОВ "Софа ЛТД" посилається на ч. 1 статті 230 ЦК України та вказує, що Банк як недобросовісна сторона спірного правочину навмисно ввів в оману ТОВ «Софа ЛТД» при укладенні спірного договору.

Зокрема, ТОВ «Софа ЛТД» вказує, що здійснювало господарську діяльність із реалізації паливно-мастильних матеріалів на території Одеси та Одеської області; в оренді у товариства перебувало 27 автозаправних станцій, товариство мало численні господарські зв`язки із різними організаціями та установами, мало відкриті рахунки у АТ КБ«Приватбанк», у тому числі рахунки для заробітної плати працівників. За час взаємодії з АТ КБ «Приватбанк» Товариство зарекомендувало себе як надійний та перспективний клієнт, що постійно нарощує обсяги необхідних банківських послуг.

На думку ТОВ «Софа ЛТД», АТ КБ «Приватбанк», володіючи повною фінансовою інформацією про ТОВ «Софа ЛТД», усвідомлюючи високі економічні показники діяльності ТОВ «Софа ЛТД» висунуло йому пропозицію, щодо можливості участі у процедурі «трансформації» кредитного портфеля АТ КБ «Приватбанк». Така процедура, зі слів співробітників Банку, була ініційована Національним Банком України. Так, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

ТОВ «Софа ЛТД» стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» наголошувало на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників Банку забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ «Прайсвортерхаускуперс (аудит)». Пізніше, такі дані були підтверджені Окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ «Ернст енд Янг аудиторські послуги»), які були розміщені на вебсайті ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, дії Товариства із отримання кредитних коштів по Кредитному Договору №4С16102Г були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань попередніх боржників Банку в рамках реалізації зазначеного Плану «трансформації» кредитного портфелю Банку, ініційованого НБУ.

На виконання такого плану представники АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Софа ЛТД» погодили відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом укладення кредитного договору, у зв`язку з чим між позивачем та Банком укладено кредитний договір № 4С16102Г на загальну суму 4 305 119 314,05 грн., та договори поруки а саме: №4А15116И/П, №4Б15111И/П, №4В13010И/П, №4К14363И/П, №4М14367И/П (оспорюваний договір), №4О15080И/П, №4С13268И/П, №4Т12029И/П, №4Т14209И/П, №4Ф15102И/П, №4Я13815И/П.

ТОВ « Софа ЛТД», як поручитель, виконав зобов`язання:

- ТОВ «АВАРІС» - на суму 644960590,77 грн. за кредитним договором №4А15116И/П від 16.12.2015;

- ТОВ «БІОТО» - на суму 441941818,11 грн. за кредитним договором №;Б15111И від 16.12.2015;

- ТОВ «ВЕЛЕС ОЙЛ» - на суму 686208623,83 грн. за кредитним договором №4В13010И від 11.01.2013;

- ТОВ «КОМПАС Х» - на суму 36027124,09 грн. за кредитним договором №4К14363И від 04.12.2014;

- ТОВ «МАРКЕТ-СЕРВІС» - на суму 24739347,84 грн. за кредитним договором №4М14367И від 09.12.2014;

- ТОВ «ОЛІМП ОЙЛ» - на суму 738507904,33 грн. за кредитним договором №4О15080И від 16.12.2015;

- ТОВ «СЕГІНА» - на суму 307522219,01 грн. за кредитним договором №4С13268И від 22.04.2013;

- ТОВ «ТЕРНОПІЛЬОПТТОРГ» - на суму 573663861,15 грн. за кредитним договором №4Т12029И від 30.01.2012;

- ТОВ «ТАНАІС-СУМИ» - на суму 171992097,01 грн. за кредитним договором №4Т14209И від 17.02.2014;

- ТОВ «ФОБУРГ» - на суму 653197984,14 грн. за кредитним договором №4Ф15102И від 16.12.2015;

- ТОВ «ЯР-3» - на суму 26357737,77 грн. за кредитними договорами №4Я13815И від 17.12.2013 та №4Я14351И від 09.12.2014.

Однак, АТ КБ «Приватбанк» не передало документи, що посвідчували права заставодержателя на активи, якими були забезпечені зобов`язання «старих боржників». Протягом грудня 2017 року по червень 2018 року ТОВ «Софа-ЛТД» намагалося у судовому порядку отримати зазначені документи від Банку, проте, як встановлено у судових рішеннях, Банк і не був зобов`язаний передавати такі документи ТОВ «Софа ЛТД», хоча саме отримання згаданих документів і було метою укладення кредитного договору та вказаних договорів поруки (судові рішення у справах: №910/7054/18, №910/11247/18, №910/7066/18, №910/7046/18, №910/7069/18, №910/7058/18, №910/7049/18, №910/8835/18, №910/8831/18).

Навівши наведені обставини, Товариство просить визнати недійсним укладений з Банком договір поруки №4М14367И/П від 25.10.2016, відповідно до якого Товариство надало поруку перед Банком за виконання ТОВ-фірма «Маркет-сервіс» своїх зобов`язань за кредитним договором від 09.12.2014 №4М14367И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору, як такий, що укладений під впливом обману з боку Банку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що ТОВ «Софа ЛТД» належними та допустимими доказами не доведено наявності умов, які є обов`язковими для визнання договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України, а тому позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ "Софа ЛТД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Софа ЛТД» посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеності та невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №910/18356/19; розгляд справи призначено на 17.08.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкладено розгляд справи №910/18356/19 на 14.09.2020.

Позиції учасників справи.

24.07.2020 від АТ КБ "Приватбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає прийняте господарським судом першої інстанції рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

21.10.2016 на загальних зборах учасників ТОВ «Софа ЛТД» у зв`язку з недостатньою кількістю оборотних коштів та для забезпечення діяльності Товариства прийнято рішення про укладення з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору на суму ,00 грн. по запропонованому Банком проекту; уповноважено директора ТОВ «Софа ЛТД» на підписання кредитного договору по запропонованому Банком проекту.

Протокол техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 21.10.2016 та заявка на отримання кредиту від 21.10.2016, що були надані ТОВ "Софа ЛТД" на адресу Банку свідчить, що метою кредитування ТОВ «Софа ЛТД» визначено - фінансування поточної діяльності.

25.10.2016 ТОВ «Софа ЛТД» (як позичальник) та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали Кредитний Договір №4С16102Г (далі - Кредитний договір), за умов розділу А («Істотні умови кредитування») якого лімітом цього договору є ,00 грн. для фінансування поточної господарської діяльності ТОВ «Софа ЛТД»; термін повернення кредиту 24.10.2024.

На виконання Кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» надало, а ТОВ «Софа ЛТД» отримало кошти у розмірі ,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням №889 від 26.10.2016.

Крім того, 25.10.2016 ТОВ «Софа ЛТД» (поручитель) та АТ КБ «Приватбанк» (кредитор) уклали наступні Договори Поруки:

- №4А15116И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «АВАРІС» своїх зобов`язань за кредитним договором №4А15116И/П від 16.12.2015,

- № 4Б15111И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «БІОТО» своїх зобов`язань за кредитним договором №4Б15111И від 16.12.2015,

- №4В13010И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «ВЕЛЕС ОЙЛ» своїх зобов`язань за кредитним договором №4В13010И від 11.01.2013;

- №4К14363И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «КОМПАС Х» своїх зобов`язань за кредитним договором №4К14363И від 04.12.2014;

- №4М14367И/П (оспорюваний у даній справі договір), предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «МАРКЕТ-СЕРВІС» своїх зобов`язань за кредитним договором №4М14367И від 09.12.2014;

- № 4О15080И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «ОЛІМП ОЙЛ» своїх зобов`язань за кредитним договором №4О15080И від 16.12.2015;

- №4С13268И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «СЕГІНА» своїх зобов`язань за кредитним договором №4С13268И від 22.04.2013;

- №4Т12029И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «ТЕРНОПІЛЬОПТТОРГ» своїх зобов`язань за кредитним договором №4Т12029И від 30.01.2012;

- №4Т14209И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «ТАНАІС-СУМИ» своїх зобов`язань за кредитним договором №4Т14209И від 17.02.2014;

- №4Ф15102И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «ФОБУРГ» своїх зобов`язань за кредитним договором №4Ф15102И від 16.12.2015

- №4Я13815И/П, предметом якого є надання поруки за виконання ТОВ «ЯР-3» своїх зобов`язань за кредитними договорами №4Я13815И від 17.12.2013 та №4Я14351И від 09.12.2014.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що за умов пунктів 2, 3 вказаних вище договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Відповідно до п. 4, 5 та 6 договорів поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. У випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

У випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ «КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті: «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору (п. 7 договору поруки).

У пункті 8 договорів поруки сторони погодили, що до поручителя, який виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 10 договорів поруки кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 11 договорів поруки).

Згідно з платіжним дорученням №361 від 26.10.2016 ТОВ «Софа ЛТД» сплатило Банку 24739347,84 грн. на виконання зобов`язань за кредитним договором №4М14367И від 09.12.2014 відповідно до договору поруки №4М14367И/П від 25.10.2016.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом ч. 1 статті 229 ЦК України, до якої відсилає стаття 230 ЦК України, істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

У постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №909/685/18 вказано, що при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2019 у справі №910/9879/18 дійшов висновків, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Як слідує із умов укладеного між сторонами кредитного договору №4С16102Г від 25.10.2016, останній укладений для фінансування поточної господарської діяльності позивача. Доказів укладення даного договору з метою залучення коштів для погашення заборгованості інших юридичних осіб - боржників Банку, та на виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфелю Банку матеріали справи не містять.

Зі змісту протоколу №4 від 21.10.2016 випливає, що загальні збори учасників Товариства (позивача) погодили укладення з Банком кредитного договору на суму ,00 грн., у зв`язку з виробничою необхідністю і для забезпечення діяльності Товариства та уповноважили директора Товариства на його підписання. Техніко-економічне обґрунтування повернення кредитних коштів та заявка на отримання кредиту Товариства містять цільове призначення позики - на фінансування поточної діяльності підприємства. При цьому у документах не наведено такого мотиву для залучення додаткового фінансування за рахунок отриманого від Банку кредиту як необхідність Товариством виконати договори поруки за третіх осіб і отримання від такого виконання прав вимоги до них.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оспорюваний договір поруки підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що свідчить про погодження його сторонами всіх умов, які містяться в договорі.

Жодних посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами - вказані документи не містять, так само, як і не містять і посилань на договори поруки, який позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку.

Таким чином, позивач помилково стверджує про мету укладення ним кредитного договору №4С16102Г від 25.10.2016, вважаючи його наслідком необхідність укладення оспорюваного договору поруки, в той час як всі докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договору поруки позивачем відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення.

У відповідності до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

Як вказувалося вище, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання), вчиненого під дією обману необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію, а також наявність умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину. При цьому, невиконання однією із сторін договору його положень не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Оцінивши обставини, наведені позивачем у позовній заяві та поясненнях, якими обґрунтовано недійсність договору поруки, а також дослідивши подані докази, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено законних підстав для визнання недійсним оспорюваного ним договору поруки.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом першої інстанції безпідставно вказано в оскаржуваному рішенні про те, що від позивача не надходило жодних клопотань про відкладення розгляду справи, оскільки 27.05.2020 позивачем було направлено на електронну адресу суду клопотання про відкладення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 170 ГПК України письмова заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно з ч. 8 статті 42 ГПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Стаття 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначає, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Проте, як вбачається із доданого скаржником до апеляційної скарги клопотання про відкладення, яке він направляв на електронну адресу місцевого господарського суду, останнє не відповідає вимогам вказаних норм закону, оскільки не скріплене електронним підписом.

Відповідно до ч. 4 статті 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду поданого позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, яке не відповідає вимогам статей 42, 170 ГПК України та Закону України «Про електронні довірчі послуги», а відтак, і відсутні підстави для відкладення розгляду справи, явка сторін в судові засідання якої, не визнавалася обов`язковою.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про витребування у відповідача рішення Правління Національного банку України №323/БТ від 05.10.2016 про зобов`язання ПАТ КБ "Приватбанк" розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні усі необхідні докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування по даній справі, а також те, що кредитний договір та договори поруки не містять посилань на трансформацію/майно/забезпечення, а тому документи, витребувати які просив позивач, жодним чином не вплинули б на результат вирішення справи.

Доводи позивача про те, що у зв`язку з не виконанням відповідачем умов спірного договору поруки, позивач позбавлений отримання прибутку від реалізації активів або набуття права власності на них, що було метою при укладання кредитного договору та договорів поруки не підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Так, в матеріалах справи міститься копія Протоколу №4 від 21.10.2016 загальних зборів учасників ТОВ "Софа ЛТД", відповідно до якого вирішено укласти з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір на суму 0,00 грн., а відповідно до п. А.2. кредитного договору №4С16102Г від 25.10.2016 ціль кредиту є фінансування поточної діяльності. Таку мету кредиту підтверджують також наступні документи: техніко-економічне обґрунтування повернення кредитних коштів від 21.10.2016, заявка на отримання кредиту від 21.10.2016.

Таким чином, позивачем належними доказами не доведено того, що відповідачем надано пропозицію позивачу щодо трансформації кредитного портфелю та обов`язковість укладення кредитного договору та договорів поруки для отримання позивачем прибутку, так і не доведено, що невиконання відповідачем зобов`язань з надання документів, що підтверджують обов`язки боржників за кредитними договорами, позбавило позивача того, на що останній розраховував при укладенні кредитного договору №4С16102Г від 25.10.2016 та договору поруки.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №910/4994/19 та від 07.05.2020 у справі №910/5027/19 невиконання первісним кредитором обов`язку з передачі документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором, не свідчить про відсутність у нового кредитора права вимоги до боржника.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання договору поруки №4М14367И/П від 25.10.2016 недійсним в розумінні статті 215 ЦК України та про відмову в задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з п. 1) ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду у цій справі.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софа ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №910/18356/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №910/18356/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18356/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Дата складання повного тексту 16.09.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак