ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 Справа № 917/927/20

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2 а, м. Полтава, 36008

до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", вул. Горбанівська, 2, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751

про стягнення 650 806,24 грн.

Суддя Ціленко В.А.

Секретар судового засідання Білоус О.В.

Представники сторін в судове засідання не викликались, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: розглядається позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава про стягнення з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", с. Розсошенці заборгованості за договором № 2063 "С" від 02.06.2014 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води у розмірі 650 806,24 грн., з яких 437 020,34 грн. основної заборгованості, 197 653,42 грн. пені, 7 249,16 грн. 3% річних та 8 883,32 грн. інфляційних втрат.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

02.06.2014 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Полтавським обласним комунальним підприємством "Полтавафарм" було укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2063 "С". Відповідно до п. 1 договору позивач бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень відповідача (споживача) до межі розподілу будівлі, яка зазначена в додатку № 1 до договору. В свою чергу споживач зобов`язується проводити оплату вартості спожитої теплової енергії у визначеному порядку та строки.

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем не проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за період з 01.02.2019 року по 29.02.2020 року, заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складає 437 020,34 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача, атами доступу, актами перевірки системи теплопостачання, актами приймання, показаннями приладів обліку теплової енергії, рахунками на оплату.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються договором послуг, відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Як визначено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав зобов`язання по договору і вказане підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема: розрахунком заборгованості відповідача, атами доступу, актами перевірки системи теплопостачання, актами приймання, показаннями приладів обліку теплової енергії, рахунками на оплату. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідач не здійснив розрахунків за спожиту теплову енергію у строки, встановлені договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань відповідачем щодо оплати за спожиту теплову енергію і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 437 020,34 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути 197 653,42 грн. пені, 7 249,16 грн. 3% річних за та 8 883,32 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 525, 526, 625 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, так як одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При викладених обставинах позов в частині стягнення 7 249,16 грн. 3% річних за та 8 883,32 грн. інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання, ніж неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань повинен сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 36 Договору № 2036 "С" від 02.06.2014 р. визначено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платні за спожиті комунальні послуги", що підтверджує наявність підстав для стягнення з відповідача 197 653,42 грн. пені.

Витрати по оплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232-233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (вул. Горбанівська, буд. 2, село Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, буд. 2а, м. Полтава, 36008, ) 437 020,34 грн. основної заборгованості, 197 653,42 грн. пені, 7 249,16 грн. 3% річних, 8 883,32 грн. інфляційних втрат та 9 762,09 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.09.2020.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Ціленко