ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2020 р. Справа№ 910/7306/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від заявника: не прибув;

від відповідача : Яковченко Р.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2020 року

про забезпечення позову

у справі № 910/7306/20 (суддя: Головіна К.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про тлумачення договору

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - відповідач) про тлумачення договору № 0081-02024 від 01.01.2019 року про надання послуг з передачі електричної енергії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що направлені відповідачем на виконання постанови Національної комісії, що здійснює держрегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 360 від 07.02.2020 року "Про внесення змін до Кодексу системи передачі", акти приймання-передачі послуг з передачі електричної енергії за період з липня-квітня 2020 року для підписання та сплати, є безпідставними, оскільки ні умовами укладеного із ПрАТ "НЕК "Укренерго" договору, ні положеннями Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП № 309 від 14.03.2018 року, не передбачений обов`язок позивача зі сплати послуг з передачі електричної енергії при здійсненні експортних операцій. Відповідач на свій розсуд тлумачить умови договору та вимагає від позивача (постачальника електричної енергії на підставі ліцензії) сплачувати послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту.

У позові ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просить суд розтлумачити положення договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0081-02024 від 01.01.2019 року, а саме: чи передбачений умовами пункту 4.1 цього договору обов`язок ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" сплатити послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експортних операцій.

Разом із позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив:

- заборонити ПрАТ "НЕК "Укренерго" застосовувати заходи щодо присвоєння ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" статусу "переддефолтний" відповідно до положень пункту 1.7.1. Правил ринку, у зв`язку із наявністю у ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованості за послуги з передачі електричної енергії;

- заборонити ПрАТ "НЕК "Укренерго": надсилати ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та регулятору повідомлення про набуття ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" статусу "переддефолтний"; публікувати на офіційному вебсайті АР повідомлення про набуття ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" статусу "переддефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу; використовувати фінансові гарантії, що надаються ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" для покриття його заборгованості перед ОСП; використовувати фінансові гарантії, що надаються ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" для покриття заборгованості перед АР; направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", ЄДРПОУ, розміру простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії; надсилати ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та регулятору повідомлення про набуття ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" статусу "дефолтний"; публікувати на офіційному вебсайті АР повідомлення про набуття ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" статусу "дефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу; зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації ДД щодо продажу електричної енергії ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"; установлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на РДН та ВДР для ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"; здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на постачальника "останньої надії" відповідно до Правил роздрібного ринку; направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 року відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про забезпечення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 року у даній справі та ухвалите нове рішення, яким задовольнити заяву ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою наведені позивачем обставини, не надав оцінки наявним в матеріалах справи доказам та дійшов помилкового висновку, що він не надав жодних доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову

Крім того, скаржник вказав, що задля відновлення порушеного права, позивач у випадку, якщо суд розтлумачить умови договору, як такі, що виключають можливість нарахування відповідачем плати за послуги з передачі при експорті електричної енергії, змушене буде звертатися до суду з новим позовом про відшкодування збитків завданих незаконним виключенням позивача з ринку електричної енергії.

Так, за твердженням скаржника, невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. В свою чергу невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що позивач отримає статус "Переддефолтний" та "Дефолтний", що є фактичним припиненням господарської діяльності на ринку електричної енергії та істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 року справу № 910/7306/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2020 року про забезпечення позову у справі №910/7306/20, своєю ухвалою від 15.07.2020 року.

13.08.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого заявник просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2020 року у справі №910/7306/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - без задоволення.

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що наявність у позивача заборгованості перед відповідачем за договором не є підставною для забезпечення позову, оскільки вказана обставина не стосується виконання рішення про тлумачення умов договору, що є предметом цього спору.

Представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду15.09.2020 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду без змін.

Представник позивача у судове засідання 15.09.2020 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 29.05.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, заява про забезпечення позову, зокрема була мотивована тим, що з 01.06.2020 року набирають чинності зміни до Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018 року, якими за несплату вартості послуг з передачі електричної енергії, передбачено присвоєння статусу "переддефолтний". Водночас, у зв`язку із невірним тлумаченням відповідачем умов договору № 0081-02024 від 01.01.2019 року, позивачу були виставлені акти приймання-передачі послуг з передачі електричної енергії за період з липня-квітня 2020 року, несплата яких потягне присвоєння ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" статусу "переддефолтний", а потім - "дефолтний", що фактично позбавить його можливості брати участь на ринку електричної енергії. На думку заявника невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, може істотно ускладнити захист або поновлення порушених прав позивача у майбутньому.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 910/6924/18.

Як вже зазначалось, предметом позову заявник визначив тлумачення умов договору № 0081-02024 від 01.01.2019 року в частині наявності обов`язку позивачу сплачувати вартість експортних послуг з передачі електричної енергії. У той же час, заходами забезпечення позову заявник обрав заборону ПрАТ "НЕК "Укренерго" застосувати щодо ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" дій з присвоєння йому переддефолтного статусу, а також низки заходів, які є наслідком присвоєння такого статусу учаснику ринку електричної енергії.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, інтерес, про захист якого просить заявник, не стосується позовної вимоги щодо тлумачення умов договору, а тому його не можна вважати співмірним та адекватним із даною позовною вимогою, що виключає застосування заходів забезпечення, про які просить заявник.

Доводи заявника про наявність у позивача заборгованості з передачі електричної енергії за період липень-квітень 2020 р. не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вказана обставина не стосується виконання рішення про тлумачення договору, що є предметом цього позову.

Посилання заявника на необхідність захисту його інтересів, пов`язаних з імовірністю надання останньому статусу "Переддефолтний" у відповідності з положеннями пункту 1.7.1. Правил ринку, які набирають чинності 01.06.2020 року, не приймаються колегією суддів, як достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи предмет та підстави позову, оскільки такі заходи не є співмірними із заявленими вимогами, не стосуються саме предмету позову та інтересів позивача відносно предмету позову, оскільки предметом позову є вимога про тлумачення умов договору.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявником не надано належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надано жодних доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання позивача на те, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову імовірно надасть можливість відповідачу присвоїти позивачу статус "Переддефолтний" та через два робочі дні і статус "Дефолтний" не є достатньою підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не є розумними, адекватними, та не зможуть забезпечити збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. Відтак, підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову відсутні.

Водночас твердження скаржника, що задля відновлення порушеного права, позивач у випадку, якщо суд розтлумачить умови договору, як такі, що виключають можливість нарахування відповідачем плати за послуги з передачі при експорті електричної енергії, змушене буде звертатися до суду з новим позовом про відшкодування збитків завданих незаконним виключенням позивача з ринку електричної енергії, не спростовують висновків суду першої інстанції у оскаржуваній ухвалі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на ухвалу Господарського cуду міста Києва від 29.05.2020 року у справі № 910/7306/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.05.2020 року у справі №910/7306/20 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження №910/7306/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 16.09.2020 року.