ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" вересня 2020 р. Cправа № 902/898/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали по справі

за заявою: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В :

14.09.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи, в якій остання, окрім іншого, просить відкрити провадження у справі, визнати неплатоспроможною та списати борги.

Дослідивши матеріали заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу, з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУ з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 1 КУ з процедур банкрутства визначено, що неплатоспроможність це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 113 КУ з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до ст. 115 КУ з процедур банкрутства, провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

При цьому, зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати приписам КУ з процедур банкрутства.

Згідно ч.ч. 1-3, 5 ст. 116 КУ з процедур банкрутства, заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

У заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначаються: 1) найменування господарського суду, до якого подається заява; 2) ім`я боржника, його місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), номер засобу зв`язку боржника, його адреса електронної пошти (за наявності); 3) виклад обставин, що стали підставою для звернення до суду; 4) перелік документів, що додаються до заяви.

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: 1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати. До членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУ з процедур банкрутства, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 162 ГПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Вимоги щодо позовної заяви визначені ч. 3 ст. 162 ГПК України, зокрема, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як зазначено вище, згідно п. 12 ч. 3 ст. 116 КУ з процедур банкрутства, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень (ч. 2 ст. 30 Кодексу).

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2102,00 грн., з 1 липня - 2197 гривень.

Таким чином, авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень становить 32 955,00 грн. (5 х 3 х 2197,00 = 32955,00).

Разом з тим, заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано докази авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Поряд з цим, заявником подано до суду клопотання б/н від 03.09.2020 року про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Дане клопотання мотивовано тим, що оскільки при подачі заяви про неплатоспроможність судом вимагається беззастережна сплата коштів винагороди арбітражному керуючому в сумі 32 955,00 грн., а у боржника кредиторами є три банки та двадцять вісім мікро-фінансових установ, то таким чином кожен кредитор може долучитись до фонду в розмірі 1064,00 грн. для сплати винагороди арбітражного керуючого; боржник наразі немає достатніх коштів на виплату одноразово.

Посилаючись на наведені вище обставини та положення ч. 5 ст. 30 КУ з процедур банкрутства, заявник просить створити фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Також, заявником подано до суду клопотання б/н від 03.09.2020 року про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому, в якому заявник просить суд: розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника.

Дане клопотання мотивовано, окрім іншого, наступним.

До Господарського суду Вінницької області разом із вказаним клопотанням направлена заява на відкриття справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Зазначена інформація у справі свідчить про скрутне матеріальне становище особи, унеможливлює сплату заборгованостей за кредитами та винагороду арбітражному керуючому.

Оскільки згідно з положенням п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, то заявник наголошує, що ч. 5 ст. 30 КУзПБ встановлено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Відповідно до ч. 4 ст. 114 КузПБ кредитори мають право за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду. Також передбачено право, яким кредитори мають право за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому навіть додаткову винагороду, що буде додатковим стимулом для АК і зниження фінансового навантаження для боржника.

Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, що не заборонено КУзПБ.

З огляду на те, що у боржника на сьогодні відсутня реальна можливість сплати такого авансового внеску одноразово, боржник змушена просити суд звільнити від сплати винагороди АК на момент подання заяви і клопотання та включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації на 60 місяців, або ж включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією за рахунок коштів фонду кредиторів, створеного для оплати винагороди арбітражним керуючим із можливістю її першочергової оплати саме з фонду, чи включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах передбачених Планом у, реструктуризації (відстрочення), схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом - при найпершій можливості.

Оскільки існує судова практика як національна, так і міжнародна у ЄСПЛ з приводу обов`язкової сплатності судового збору, а стосовно винагороди арбітражного керуючого, керуючого реструктуризацією тощо у справах про неплатоспроможність фізичних осіб практики немає, однак як судовий збір так і винагорода АК надсилається на один і той же розрахунковий рахунок суду, то на думку заявника, винагорода і є ідентичним сплаті судового збору як аналогія права відповідно до ст. 8 ЦК України.

Боржником до заяви надано документи, які підтверджують її фінансове становище.

Також заявник наголошує, що сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Отже, сплата грошової винагороди та відшкодування витрат здійснюється за рахунок наявних грошових коштів на рахунках або коштів, отриманих від реалізації майна (не заставного).

Якщо відсутні грошові кошти на рахунках та не сформована ліквідаційна маса, сплата грошової винагороди відбувається за рахунок кредиторів (пропорційне з кожного).

Заявник також наголошує, що Кодекс України з процедур банкрутства є для всіх рівним, але беззаперечна вимога суду про попередню сплату одноразово 32 955,00 грн. ще глибше принижує боржника та обмежує право на звернення до суду, стимулює брати ще один кредит на зазначену суму і дає всі підстави вважати, що вказаний Кодекс передбачений лише для багатих боржників, що нівелює саме поняття про борг і правосуддя як таке.

Посилаючись на наведене, враховуючи неможливість відшкодувати заявником витрат на арбітражного керуючого у даній справі, заявник просить суд розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника.

Суд розглянувши вказані клопотання заявника та дослідивши надані до суду докази, дійшов наступного висновку з огляду на таке.

Так, обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ст. 116 КУ з процедур банкрутства. При цьому, ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не містять умов та не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви та вирішенні судом питання про її прийняття до розгляду.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено.

Також, ст. 116 КУ з процедур банкрутства не містить альтернативного положення про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти на відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень у справі, а також створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

При цьому, заявник посилається на застосування принципу аналогії права щодо сплати винагороди керуючому реструктуризацією відповідно до сплати судового збору.

Статтею 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Відповідно до приписів ч.10.ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Разом з тим, судовий збір та винагорода керуючому реструктуризацією за своєю правовою природою та змістом є різними категоріями, мають різне правове регулювання та притаманні лише ним особливості, відтак твердження про можливість застосування до винагороди положень, що стосуються судового збору, є хибним та безпідставним.

Відтак, суд дійшов висновку, що обов`язок боржника авансувати винагороду керуючому реструктуризацією до звернення з відповідною заявою до суду передбачений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою.

Щодо можливості покладення обов`язку сплати вказаної винагороди на кредиторів, суд вважає за необхідне зазначити, що кредитори лише вправі за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду (частина 4 статті 114 КУ з процедур банкрутства). При цьому, слід зауважити, що термін "керуючий реструктуризацією" є новелою даного Кодексу та застосовується щодо арбітражного керуючого в межах процедури банкрутства фізичної особи відповідно до Книги 4 цього Кодексу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що кредиторами є особи, чий статус може бути визначений судом після відкриття провадження у справі у підготовчому засіданні (протягом 15 днів з дня прийняття заяви - стаття 117 Кодексу України з процедур банкрутства), публікації відповідного оголошення, розгляду кредиторських вимог арбітражним керуючим та подання результатів розгляду до суду (30 днів з дня підготовчого засідання - ст.119 Кодексу), попереднього засідання суду (не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі - ст.122 Кодексу), проведення зборів кредиторів (не пізніше 14 днів після попереднього засіданні - статті 122, 123 Кодексу).

З системного аналізу наведених норм вбачається, що перші збори кредиторів, на яких можливе прийняття рішення про створення фонду для авансування винагороди арбітражному керуючому, можливі після спливу щонайменше тримісячного строку з моменту подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Сам термін "авансування" передбачає сплату наперед, в даному випадку до вчинення будь-яких дій арбітражним керуючим.

Комітет кредиторів чи збори кредиторів в силу закону не мають змоги авансувати грошову винагороду арбітражному керуючому до відкриття провадження у справі, і тому не можуть на етапі прийняття судом заяви боржника підміняти останнього в обов`язку відповідного авансування.

За наведених обставин та положень закону, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотань заявника: б/н від 03.09.2020 року про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого; та б/н від 03.09.2020 року про розподіл між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника.

Крім того, при дослідженні матеріалів заяви суд встановив, що до заяви також не додано всіх документів, обов`язковість подання яких визначена ст. 116 КУ з процедур банкрутства.

Зокрема, заявником не подано до суду відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, як то передбачено п. 8 ч. 3 ст. 116 КУ з процедур банкрутства.

Натомість, заявником подано до суду клопотання б/н від 03.09.2020 року про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника у тому числі депозитні, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Вказане клопотання мотивовано тим, що заявником при зверненні до суду із заявою не надано доказів відсутності відкритих рахунків в банках України та за кордоном.

КУ з процедур банкрутства передбачено надання відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, що підлягає наданню до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Також, ані Національним банком України, ані Фіскальними службами країни зазначена інформація на запит громадянина не надається, оскільки на думку заявника це законодавством не передбачено.

Посилаючись на наведене, заявник просить надіслати запити на юридичну адресу всіх діючих 75 банків України і ухвалою суду зобов`язати банки надати запитувану інформацію.

Суд, розглянувши вказане клопотання заявника та дослідивши надані до суду докази, дійшов наступного висновку з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч. 2 ст. 81 ГПК України).

Так, у клопотанні не зазначено та до нього не додано доказів на підтвердження вжиття заявником заходів спрямованих на отримання згаданих доказів самостійно; неможливості самостійного отримання цих доказів (зокрема, не надано доказів звернення заявника до банківських установ щодо надання згаданих відомостей про наявні рахунки боржника; та відповідно наданих на такі звернення відповідей банківських установ), натомість обов`язок доказування та подання доказів заявником перекладається на суд.

Враховуючи наведені вище положення законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного клопотання.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст.174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 б/н від 03.09.2020 року про відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 9 (ч. 4), 37, 113, 116 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 18, 77, 162, 174, 234, 235 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволенні клопотань ОСОБА_1 б/н від 03.09.2020 року: про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого; про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому; про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника у тому числі депозитні, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

2. Заяву ОСОБА_1 б/н від 03.09.2020 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи залишити без руху.

3. Встановити заявнику спосіб усунення недоліків заяви шляхом: подання до суду доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; подання до суду документів, визначених ст. 116 КУ з процедур банкрутства, зокрема відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

4. Встановити заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви: не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

5. Попередити заявника про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

6. Копію ухвали надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення; та на електронну адресу: .

Згідно ч. ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала підписана суддею - 16.09.2020 року

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1- до справи;

2 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2