ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/436/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2, 61002, м. Харків, вул. Сумська, 76
до 1. Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, б. 16 3. Фізичної особи - підприємця Ерліхмана Євгена Віталійовича, АДРЕСА_1
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування
за участю представників сторін:

прокурора: Клейн Л.В. посвідчення № 051089 від 02.10.2018 року;

відповідача 1: Цуварев О.Ф. довіреність № 08-21/4294/2-19 від 19.12.2019 року;

відповідача 2: Цуварев О.Ф. довіреність № 13456 від 24.12.2019 року;

відповідача 3: Мартиненко А.М. ордер серія ХВ № від 04.06.2020 року.

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2020 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до відповідача 1 - Харківської міської ради, відповідача 2 - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, відповідача 3 - фізичної особи - підприємця Ерліхмана Євгена Віталійовича, відповідача 4 - ОСОБА_1 про:

- визнання незаконним та скасування п. 56 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 №757/17.

- визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлових будівель від 23.01.2018 №5540-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою - підприємцем Ерліхманом Євгеном Віталійовичем, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №209. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

16.03.2020 року від Харківської міської ради через канцелярію суду надійшов відзив (вх. № 6648) на позовну заяву, у якому останній зазначає, що твердження прокурора про те, що рішення Харківської міської ради від 20.09.2017 року № 757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" незаконне та підлягає скасування є необґрунтованим та таким, що не підтверджене жодним належним доказом у справі. Також зазначає, що відповідно до пункту 5.6. договору, орендар який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передано в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп. На думку відповідача 1, вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях. Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення Харківська міська рада діяла в межах своїх повноважень, відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2020 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 року № 691/17. У зв`язку із чим, Харківською міською радою дотримано прийняття оскаржуваного рішення прийнятого на черговій сесії ради, дана сесія є правомочною, вказане питання було включено в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів, було прийнято рішення. В свою чергу, позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права інших осіб.

Щодо дотримання способу та порядку приватизації, відповідач 1 зазначає, що приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється у тому числі шляхом викупу. Відповідно до статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єктів передбачено законодавчими актами. Відповідно до статті 289 Господарського кодексу України, орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Відповідно до пункту 5.6. договору орендар, який належно виконує свої обов`язки. у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

За твердження відповідача 1, викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Щодо відсутності правових підстав визнання договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 23.01.2018 року № 5540-В-С недійсним зазначає, що у даному випадку, сторони уклали договір купівлі-продажу при їх вільному волевиявленні та вчинили дії, які свідчать про прийняття їх до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, а їх внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, тому посилання прокурора на те, що спірні правочини не відповідають статті 203 Цивільного кодексу України не підтверджені належними та допустимим доказами. Також, у позовній заяві не зазначено, чим саме та чиї права порушено при укладанні спірного договору купівлі - продажу.

Щодо необґрунтованості та не доведеності підстав представництва інтересів у суді зазначає, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади. орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурором жодними належними та допустимими доказами не доведено порушення рішенням та правочином інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірними із наслідками таких порушень, які прокурор просить застосувати та нездійснення або неналежне здійснення органом до компетенції якого віднесені відповідні повноваження з захисту інтересів держави. Таким чином, на думку відповідача 1, позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв`язку із чим, Харківська міська рада заявляє, зо Харківською місцевою прокуратурою № 2 необґрунтовані та не доведені підстави представництва інтересів держави у суді (т. 1, а.с. 111-119).

18.03.2020 року від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради через канцелярію суду надійшов відзив (вх. № 6923) у якому останній зазначає, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Положення про Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15 (зі змінами, в редакції на час виникнення правовідносин) є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється Харківської міською радою.

Управління в своїй діяльності підзвітне та підконтрольне міській раді, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові, заступнику міського голови - директору Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської міської ради. У своїй діяльності Управління керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами чинного законодавства України, розпорядженнями Харківського міського голови, актами Харківської міської ради та виконавчого комітету Харківської міської ради, наказами Департаменту економіки та комунального майна, цим Положенням та іншими нормативними актами.

Метою діяльності Управління є збереження та примноження комунальної власності територіальної громади м. Харкова (далі - комунальної власності), створення умов для ефективного її використання, забезпечення дохідної частини бюджету міста. Управління відповідно до покладених на нього завдань готує та виносить на розгляд сесій міської ряди проекти програм приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності, в тому числі житлового фонду.

Здійснює приватизацію та відчуження об`єктів комунальної власності відповідно до чинного законодавства, у тому числі акцій (паїв, часток) Харківської міської ради в майні господарських товариств та житлового фонду

Також зазначає, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 12 рішенням 12 сесії Харківської міської Ради народних депутатів 1 скликання від 28.09.1992 року «Про комунальну власність міста» зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Харкова у складі Дзержинського ЖЕО. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладання договору купівлі - продажу власником нежитлової будівлі, за вищевказаною адресою, була територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. 07.07.2017 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі Управління) та фізичною особою - підприємцем Ерліхман Є.В. укладено договір оренди № 4177.

Відповідно до пункту 5.6. договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп. Статтею 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Відповідно до статті 289 Господарського кодексу України орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. Таким чином, на думку відповідача 2 вказана стаття встановлює право орендаря на викуп об`єкта оренди, проте ставить його в залежності від того, чи передбачено таке право умовами договору (оренда з викупом).

Рішенням Харківської міської ради "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 року № 757/17 вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком). У зв`язку із чим, при прийняті рішення "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 року № 757/17 Харківська міська рада діяла в межах своїх повноважень, відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17. Тому відповідачем дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки рішення прийнято на черговій сесії ради, дана сесія є правомочною, вказане питання було включено в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів, рішення було прийнято. В свою чергу Позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права інших осіб. На виконання вказаного рішення Управлінням комунального майна та приватизації доручено суб`єкту оціночної діяльності ФОП СОД Прокоп`євій І.Б. проведення оцінки вартості об`єкта комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Оціночна вартість зазначеного об`єкта затверджена 31.10.2017 та складає 111379 грн. без ПДВ. 23.01.2018 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Ерліхман Є.В. укладено договір купівлі-продажу № 5540-В-С. Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень був укладений у відповідності з діючим на той час законодавством.

Також відповідач 2 із посиланням на пункт 5.6. договору та законодавство України зазначає, що останнім дотримано спосіб та порядок приватизації спірних нежитлових приміщень. Та зазначає, що у позовній заяві не наведено правових підстав визнання договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 23.01.2018 року № 5540-В-С недійсними. Та не зазначено чим саме та чиї права порушено при укладенні спірних договорів купівлі-продажу.

Також посилається на практику Європейського суду з прав людини, а саме: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції» та "що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи щодо мирного володіння майном".

Щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді зазначає, що прокурором в своїй позовній заяві не зазначено належних та достатніх підстав звернення до суду з даним позовом. На думку відповідача 2, посилання у позовній заяві прокуратури лише на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, недостатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Відтак Харківською місцевою прокуратурою № 2 не обґрунтовані та не доведені підстави представництва інтересів держави в суді. Також на думку відповідача 2, відсутні та не обґрунтовані підстави вважати, що питання відчуження комунального майна може чимось порушувати права та зачіпати інтереси держави (т. 1, а.с. 139-146).

02.06.2020 року від Фізичної особи - підприємця Ерліхмана Євгена Віталійовича через канцелярію суду найшов відзив (вх. № 12353) у якому останній просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що саме місцеві ради є органами, які здійснюють функції щодо розпорядження комунальною власністю та визначення конкретного способу її відчуження. За твердження відповідача 3, саме місцеві ради є органами, які здійснюють функції щодо розпорядження комунальною власністю та визначення конкретного способу її відчуження. Тому, саме Харківська міська рада має право вирішувати яке майно та яким способом буде приватизуватись. Також, посилається на рішення Конституційного суду України від 13.12.2000 року №14-рп/2000 щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та рішення від 10.12.2009 року № 31-рп/2009.

На думку відповідача 3, оскільки останній на момент включення спірних приміщень до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу був їх орендарем на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) від 07.07.2017 року №4177, тому в силу вимог норм статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Цивільного кодексу України та пункту 5.6 договору оренди, орендар у випадку продажу об`єкта оренди має переважне право на його придбання.

За твердженнями відповідача 3, не заслуговують на увагу і посилання позивача на положення Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійсненні за час його оренди, під час приватизації, затверджений Наказом ФДМ України, від 27.02.2004 року № 377 та положення Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМ України від 10.12.2003 року № 1891, оскільки обраний спосіб приватизації не пов`язаний з встановленням поліпшенням приватизовано майна під час передуючої оренди. Крім того зазначає. що у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та Програми, було проведено незалежну оцінку приміщень, до їх приватизації.

Щодо позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.01.2018 року №5540-В-С недійсним, зазначає, що позивачем не надано до суду жодних належних доказів чи аргументів на підтвердження обставин, які є підставами для визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та зазначив, якщо припустити про наявність з боку відповідачів якихось порушень під час приватизації (хоча такі відсутні), то Європейський суду з прав людини у рішенні по справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 року зокрема зазначив, що за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

Також зазначає про відсутність у позивача підстав для звернення з даним позовом та прокурором жодним чином не наведено та не доведено, наявності підстави для здійснення ним представництва в даному процесі, що має безальтернативний наслідок у вигляді відмови в задоволенні позову. У зв`язку із чим позивачем не наведено доводів, які могли б свідчити про наявність та достатність обставин, які підтверджують факт порушення інтересів саме держави, оскільки майно, що було відчужене знаходилось у комунальній власності, а не у державній, і грошові кошти від приватизації надійшли до бюджету міста та використовувались для потреб територіальної громади міста (т. 1, а.с. 226-234)

19.06.2020 року від прокуратури через канцелярію суду надійшла відповідь (вх. № 13948) на відзиви відповідачів у якому зазначає щодо доводів відповідачів щодо законності приватизації шляхом викупу, посилання відповідачів на пункт 5.6 договору оренди, не може застосовуватись у даній ситуації, оскільки сама процедура викупу орендарем повинна була здійснюватися відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Також зазначає, що відповідно до абзацу 1 частин 1 статті 18-2 Закону, приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованою майна, яке неможливо відокремити віз відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Та зазначає, що відповідач 3 жодних поліпшень орендованого майна за період перебування цього об`єкту у нього в оренді не здійснив.

За твердженнями прокурора вартість майна зменшилась на 35 321, 00 грн. Станом на момент передачі об`єктів нерухомого майна в оренду їх ринкова вартість без ПДВ складала 146 700 грн., а станом на момент приватизації -111 379, 00 грн. Вказане підтверджує, що жодних поліпшень, як того вимагає закон не проведено.

На думку прокурора, безпідставним є твердження відповідачів про те, що прокурором не доведено той факт, що спірне рішення міськради припиню з порушенням вимог Законодавства України та ним порушено права інших осіб, оскільки недотримання під час проведення зазначеної приватизації вимог чинного законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, унеможливило раціональне та ефективне використання комунального майна громади, що в свою чергу порушує матеріальні інтересів держави, а також безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади (а отже мешканців міста), утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави відповідно до статті З Конституції України. Також наголошує, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади, у зв`язку із тим, що він фактично є умисним шляхом не проведення конкурсною продажу цих об`єктів (аукціон або конкурс), що виключає можливість отримати за об`єкт приватизації більше ринкової вартості, адже на аукціон або конкурс такий об`єкт виставляється і початковою вартістю, що дорівнює ринковій та в ході їх проведення ціна продажу може збільшитись. Тому, така ситуація з умисним не проведенням конкурсного продажу об`єктів суперечить меті, принципам та завданням приватизації щодо максимального наповнення бюджету, зазначеним у законодавстві, зокрема статті 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" та пп. 1.2.1 Програми приватизації, відповідно до яких приватизація проводиться з метою підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій » метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету.

Щодо доводів відповідачів в частині правових підстав визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.01.2018 року за № 5540-В-С недійсним зазначає, що предметом договору купівлі-продажу нежитлових приміщень є нерухоме майно комунальної форми власності, щодо якого обрано незаконний спосіб приватизації, що суперечить інтересам держави та територіальної громаді, оскільки спірне майно приватизоване без проведення його конкурсного продажу. Отже, така ситуація з умисним не проведенням конкурсного продажу об`єктів суперечить меті, принципам та завданням приватизації щодо максимального наповнення бюджету, зазначеним у законодавстві. Тому, на думку прокурора, спірний правочин порушує інтереси держави в особі територіальної громади м. Харкова, що суперечить вимогам частини 1 статті 203, статті 228 Цивільного кодексу України.

Також зазначає, що спірний договір купівлі-продажу, суперечить статті 345 Цивільного кодексу України, яка визначає, що приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом, в частині недотримання на момент його укладення вимог, щодо способу приватизації спірного майна, яке всупереч цим нормам, продано шляхом викупу, а не на конкурсних засадах.

Щодо необґрунтованості доводів про те, що прокурором не доведено підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, зазначає що вимогами статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прямо передбачено право прокурора на звернення до суду в інтересах держави. Оскільки порушення норм діючого законодавства допущено органом, наділеним Державою відповідними повноваженнями у спірних правовідносиних та зобов`язаним захищати інтереси держави у цій сфері, прокурор самостійно звернувся з позовом до суду, набувши статусу позивача у справі та визначивши - Харківську міську раду та Управління - у якості відповідачів у справі. Крім того, зважаючи на те, що Харківська міська рада та Управління це єдина система, можливість внесення останніми до суду позовів один до одного з вимогами про скасування рішення та спірного договору, жодним нормативно - правовим актом не передбачена.

Тому, за твердженнями прокурора, недотримання під час проведення зазначеної приватизації вимог чинного законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, унеможливило раціональне та ефективне використання комунального майна громади, що в свою чергу порушує матеріальні інтереси держави, а також безпосередньо порушує права та інтереси мешканців територіальної громади, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави відповідно до статті З Конституції України. У зв`язку із чим, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на припинення незаконної діяльності органу виконавчої влади та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень органами виконавчої влади порушу» рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у суспільстві (т. 2, а.с. 5-17).

У зв`язку із тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу в Україні введений карантин, розгляд справи № 922/436/20 за клопотаннями сторін, неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 02.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 922/436/20. Призначено справу до розгляду по суті на "30" липня 2020 р.

Ухвалою суду від 30.07.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у судовому засіданні оголошено перерву до "04" серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 щодо витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова нежитлових приміщень цокольного поверху №XXV, XXVIII - : -XXXІ, XXVIIIa, загальною площею 69,6 кв.м., розташовані в будинку літ. "А-5" за адресою; м. Харків, вулиця Данилевського, 12.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у судовому засіданні оголошено перерву до 10.08.2020 року.

Присутній у судовому засідання 10.08.2020 року прокурор підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав усні пояснення та просив суд, задовольнити позов та стягнути з відповідачів судові витрати.

Присутній у судовому засіданні 10.08.2020 року представник відповідача 1 та відповідача 2 проти задоволенні позову заперечував у повному обсяз,і з підстав викладених у наданих до суду відзивах. Судові витрати просив покласти на позивача. Надав усні пояснення, у яких зазначив, що процедуру приватизації була проведена вірно. Також послався на пункт 5.6. договору та зазначив, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп. Вважає недоречним посилання прокурора на практику Верховного суду у спірних правовідносинах, оскільки на його думку постанови Верховного суду не можуть розглядатися як остаточний висновок суду в розумінні пункту 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тому не підлягають до застосування у спірних правовідносинах у даній справі.

На думку представника відповідачів, враховуючи практику Європейського суду стосовно того, що неможливо порушувати право орендаря та власника, якщо у його діях не було виявлено порушення.

Присутній у судовому засіданні 10.08.2020 року представник відповідача 3 проти задоволенні позову заперечував у повному обсязі з підстав викладених у наданому до суду відзиві.

Також зазначив, що підтримує позицію відповідача 1 та відповідача 2. Надав усні пояснення, у яких зазначив, що не погоджується з правовою позицією Верховного суду у подібних правовідносинах. А правова позиція, на яку посилається прокурор, не спростовує правової позиції відповідача 3.

На думку представника відповідача 3, суд вправі відступити від тих висновків, що сформовані Верховним судом при направленні справи на новий розгляд у спірних правовідносинах. Також зазначив, що прокурор не підтверджено належним повноваження щодо звернення із позовом до суду у цій справі.

Судом судовому засіданні 04.08.2020 року та 10.08.2020 року, поставлено питання відповідачу 3 щодо пункту 5.3. договору, в частині здійснення останнім невід`ємних поліпшень. Представником відповідача 3 відповіді та доказів щодо поліпшень не знадано.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення та заперечення уповноважених представників сторін та прокурора, судом встановлено наступне.

Як зазначає прокурор, Харківською місцевою прокуратурою № 2, здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні від 04.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України.

Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міською радою.

В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 06.02.2019 року в Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради було проведено вилучення ряду приватизованих справ, у тому числі щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 12.

07.07.2017 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Ерліхман Є.В. укладено договір оренди № 4177 (т. 1, а.с. 32-38).

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення цокольного поверху № ХХV, ХХVІІІ-:-ХХХІ, ХХVІІІа загальною площею 69,6 м2 в житловому будинку (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційна справа № 37433 від 08.09.2016 року)" "далі - майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 12, літ. "А-5» та відображається на балансі КП "Жилкомсервіс". Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.07.2017 року № 424 "Про передачу в оренду нежитлових приміщень".

Згідно пункту 3.1. вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 146 700,00 грн. без ПДВ станом на 19.05.2017 року.

Відповідно до пункту 5.2. договору, орендар має право, здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому законом порядку, при наявності письмової згоди орендодавці, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством.

За письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта оренди у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, не породжують зобов`язання орендодавця відшкодовувати їх вартість (пункт 5.3. договору оренди т. 1, а.с. 92).

Орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, маж переважене право перед іншими особами на його викуп (пункт 5.6. договору).

Відповідно до пункту 56 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуженням об`єктив комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 року № 757/17 проведено відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова згідно з додатком 1, 2 (т. 1, а.с. 52-53).

21.09.2017 року фізична особа-підприємець Ерліхман Є.В. звернувся з листом (вх. № 13874 від 21.09.2017 року) до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради щодо проведення оцінки з метою приватизації орендованого приміщення, загальною площею 69,6 кв.м, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 12, та просив призначити суб`єкта оціночної діяльності фізичну особу-підприємця Прокоп`єву І.Б. (т. 1, а.с. 43).

27.09.2017 року фізична особа-підприємець Ерліхман Є.В. на виконання вказаного рішення Харківської міської ради звернувся з заявою (реєстраційний номер № 3487) про приватизацію до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради (т. 1, а.с. 39-40).

Листом від 28.09.2017 року за № 14779 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради звернулось до суб`єкта оціночної діяльності фізичну особу-підприємця Прокоп`євої І.Б з пропозицією провести оцінку спірних нежитлових приміщень (т. 1, а.с. 44)

30.09.2017 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Прокоп`євою І.Б. складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість спірного майна станом на 30.09.2017 року складає 111 379, 00 грн. без ПДВ (т. 1, а.с. 41-42).

23.01.2018 року між фізичною особою-підприємцем Ерліхманом Є.В. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради укладено договір купівлі-продажу № 5540-В-С (т. 1, а.с. 46-51).

26.01.2018 року складено акт приймання-передачі № 5540-В-С, відповідно до якого фізичною особою-підприємцем Ерліхманом Є.В. прийнято продані 23.01.2018 року шляхом викупу нежитлові приміщення цокольного поверху № ХХV, ХХVІІІ-:-ХХХІ, ХХVІІІа, в житловому будинку літ. «А-5», загальною площею 69,6 м2, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 12, оціночною вартістю 111 379, 00 грн. , НДС - 20 % 22 275,80 грн. разом ціна 133 654,80 грн. (т. 1, а.с. 45).

Відповідно до інформаційної довідки від 25.11.2019 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39613628 від 09.02.2018 року та зареєстровано право власності за Ерліхманом Є.В. на нежитлові приміщення цокольного поверху № ХХV, ХХVІІІ-:-ХХХІ, ХХVІІІа, в житловому будинку літ. «А-5», загальною площею 69,6 м2, розташовані в будинку літ. «А-5», за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 12 (т. 1 ,а.с. 56).

Як зазначає прокурор, що у договорі купівлі-продажу зазначено, що його укладено на підставі програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 691/17 від 21.06.2017 року та на підставі рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 757/17 від 20.02.2017 року "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова".

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначає, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем спірних приміщень. Останній має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Прокурор також зазначає, що у звіті про оцінку нерухомого майна , відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи, у тому числі невід`ємні поліпшення. Крім того, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації є незаконним, та суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" (далі-Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України" встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування України" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Статтею 29 Закону України "Про місцеве самоврядування України" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування України" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

У відповідності до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуване рішення Харківської міської ради від 20.09.2017 року № 757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнято на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022р.р., затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 року № 691/17 та статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» (т. 1 ,а.с. 52).

Відповідно до пункту 1.1 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням Ради від 21.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації), її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності (т. 1, а.с. 25-31).

Метою приватизації є підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (пункт 1.2 Програми приватизації).

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Згідно з частиною 1 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна", з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.

Частиною 2 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Згідно з частиною 2 статті 16-2 Закону України "Про приватизацію державного майна", викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

Викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України (частини 1, 3 статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України, на час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 439, викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 8.2 Порядку № 439, ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року № 1891 (далі - Методика № 1891).

Згідно з абзацом 6 пункту 73 Методики № 1891 (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 року № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Пункт 2.2 Порядку № 377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.

З наведеного слідує, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки Харківської міської ради, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу.

При цьому, такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 922/1969/19, а також від 07.07.2020 року у справі № 922/2932/19.

Як свідчать матеріали справи, фізичною особою-підприємцем Ерліхманом Є.В., жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у нього в оренді не здійснено, докази у підтвердження матеріали справи також не містять.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи звіту про оцінку майна від 30.09.2017 року (т. 1, а.с. 41-42) відсутні відомості про здійснення орендарем будь-яких поліпшень щодо орендованого майна.

При цьому, у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, а також в матеріалах справи, будь-які відомості про поліпшення спірного майна відсутні.

Також докази у підтвердження звернення, у відповідності до пунктів 5.2., 5.3. договору оренди №4177 від 07.07.2017 року, відповідача 3 до відповідача 1, матеріали справи - не містять.

Враховуючи вищевикладене, фізичною особою-підприємцем Ерліхманом Є.В до органу приватизації, не подавалися документи, передбачені пункту 2.2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час її оренди, під час приватизації.

Отже, висловлені відповідачами 1, 2, 3 заперечення проти задоволення позову прокурора не спростовують відсутності фактів здійснення орендарем будь-яких поліпшень орендованого майна, тим більше відсутності здійснення орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів поліпшень орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна.

Факт відсутності такого поліпшення відповідачами 1, 2, 3 у наданих до суду документах не спростовується.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста Харкова як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади, як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Таким чином, здійснення Харківською міською радою розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.03.2017 року у справі №916/2130/15.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на викладене вбачається, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Тобто відповідне рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, а договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та може бути визнаний недійсним.

Частинами 1, 2 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статей 215, 216 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути пред`явлена як стороною правочину, так і іншою зацікавленою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з статтею 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Оскільки договір № 5540-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих фізичною особою-підприємцем Ерліхманом Є.В. від 23.01.2018 року укладений на виконання рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 року № 757/17 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова", яке прийнято з порушенням спеціального законодавства щодо приватизації нежитлових приміщень, тому зміст цього договору є таким, що суперечить вимогам статей 1, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що, в свою чергу, свідчить по його недійсність.

На підставі вищевикладеного, позовна вимога прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.01.2018 року № 5540-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Ерліхманом Євгеном Віталійовичем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 209 є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо заперечень відповідача 1, відповідача 1 та відповідача 3 викладених у наданих до суду відзивах на позовну заяву в частині що прокурором не доведено підстав представництва інтересів держави у суді, суд зазначає що останні не приймаються судом, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 вищевказаної статті унормовано, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Тобто, вищевказаними нормами Закону прямо передбачено право прокурора на звернення до суду в інтересах держави.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У рішенні від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому відбулось чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, з спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції).

Таким чином, законодавством прямо передбачено право прокурора звертатись до суду в інтересах держави у разі нездійснення або неналежного здійснення органом місцевого самоврядування відповідних повноважень.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Участь прокурора у судовому процесі регламентовано статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Звернення Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 з даним позовом до суду спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо відчуження майна з комунальної власності, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Згідно із статтею 327 Цивільного кодексу України та частиною 3 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.

З урахуванням того, що Харківська міська рада представляє інтереси громади міста Харкова, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, прокурор самостійно звернувся до суду з вказаним позовом.

Крім того, з огляду на висновки, викладені Європейським судом з прав людини у рішенні в справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року питання правомірності відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності становлять не тільки державний, а й суспільний інтерес.

Недотримання під час проведення зазначеної приватизації вимог чинного законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, унеможливило раціональне та ефективне використання комунального майна громади, що в свою чергу порушує матеріальні інтереси держави, а також безпосередньо порушує права та інтереси мешканців територіальної громади, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави відповідно до ст. 3 Конституції України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що звернення прокурора до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності, суд дійшов висновку про наявність у прокурора достатніх правових підстав для звернення до суду з позовом у захист інтересів держави.

Суд не приймає посилання відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 на рішення Європейського суду з прав людини зокрема: "Спорронг та Льоннрот проти Швеції», від 23.09.1982 року, «Прессоз Компанія Нав`єра та інші проти Бельгії» від 20.11.1995 року, «Звольськи та Звольська проти Республіки Чехія», № 46129/99, «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24.06.2003 року (заява № 44277/98), «Трегубенко проти Україїни» від 02.11.2004 року з огляду на настпне.

З практики Європейського суду з прав людини у застосуванні статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо втручання держави у право на мирне володіння майном (зокрема (і у тих самих) рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 року, "Щокін проти України" від 14.10.2010 року, "Сєрков проти України" від 07.07.2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 року, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року), якою напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Так, втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23.11.2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року зазначив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

У даному випадку вбачається недотримання відповідачем 1 та відповідачем 2 процедури розпорядження комунальною власністю вимогам законодавства.

Отже, позбавлення набувача його майна, шляхом часткового скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним є пропорційним втручанням з боку держави, яке переслідує "суспільний" та "публічний інтерес", ґрунтується на розумних підставах.

При цьому відповідна особа не несе "індивідуальний і надмірний тягар", оскільки часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним є єдиним законним та справедливим способом усунення виявленого судом порушення. Правовим наслідком задоволення позову є повернення сторонами усього, що вони одержали на виконання спірного правочину, тобто фактично повернення набувачу коштів, сплачених на виконання правочину.

Відтак, у даній справі позбавлення набувача його майна, шляхом часткового скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним є пропорційним втручанням з боку держави, а отже є законним в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як було вище встановлено, обраний органом місцевого самоврядування спосіб приватизації незаконним та фактично свідчить про не проведення конкурсного продажу об`єктів нерухомості, що виключає у тому числі можливість отримання за об`єкт приватизації більшої ринкової вартості. Така ситуація з не проведенням конкурсного продажу об`єктів суперечить меті, принципам та завданням приватизації щодо максимального наповнення бюджету, зазначеним у законодавстві, зокрема ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" та Програмі, що суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Також суд не приймає посилання відповідача 3 на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 року № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом (Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 922/2932/19).

Також суд не приймає усні заперечення відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 наданих у судовому засіданні 10.08.2020 року, оскільки останні ґрунтуються на неправильному тлумачення та розумінні норм права, та є такими, що спростовуються викладеними вище нормами.

Крім того, частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні від 10.11.2005 року Великої Палати Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" зазначається, що згідно з практикою, закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Практика країн усталеної демократії свідчить про те, що конкретний варіант тлумачення права, використаний судом, має шанс набути певної стабільності, обов`язковості. Вважається, що це випливає із принципів однакового поводження і правопевності (правової визначеності), які є проявами принципу верховенства права. Ці принципи зобов`язують державну владу дотримуватись обраної правової позиції і не відхилятися від неї доти, доки не з`являться вагомі підстави змінити її і звернутись до іншого розуміння тієї чи іншої норми. Названі принципи певною мірою знаходять підтвердження в національному законодавстві, практиці здійснення правосуддя та роз`яснювальній діяльності вищих спеціалізованих судів. Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно вимог частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Враховуючи вищевикладене, викладені доводи відповідачів та їх відображення у судовому рішенні, суд дійшов висновку, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 56 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 року №757/17; визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлових будівель від 23.01.2018 року №5540-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою - підприємцем Ерліхманом Євгеном Віталійовичем, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №209 обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, заперечень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень, заперечень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із пункту 5 прохальної частини позовної заяви, прокурор просить суд, стягнути з відповідачів судовий бір. Згідно платіжного доручення № 2797 від 11.11.2019 року останнім сплачено до суду судовий збір у розмірі 7 767, 82 грн.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 щодо витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова нежитлових приміщень цокольного поверху №XXV, XXVIII - : -XXXІ, XXVIIIa, загальною площею 69,6 кв.м., розташовані в будинку літ. "А-5" за адресою; м. Харків, вулиця Данилевського, 12.

Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідачів, а саме з відповідача 1 судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн., з відповідача 2 судовий збір у розмірі 1 051, 00 грн., з відповідача 3 судовий збір у розмірі 1 051, 00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 56 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 20.09.2017 №757/17.

Визнати недійсним договору купівлі - продажу нежитлових будівель від 23.01.2018 №5540-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою - підприємцем Ерліхманом Євгеном Віталійовичем, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №209.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул.. Богдана Хмельницького, 4, , банк отримувача: Державна казначейська служба України, код 820172, рахунок 7171, код класифікації витрат бюджету - 2800) 2 102, 00 грн. судового збору.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, б. 16, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул.. Богдана Хмельницького, 4, , банк отримувача: Державна казначейська служба України, код 820172, рахунок 7171, код класифікації витрат бюджету - 2800) 1 051, 00 грн. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ерліхмана Євгена Віталійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, , банк отримувача: Державна казначейська служба України, код 820172, рахунок 7171, код класифікації витрат бюджету - 2800) 1 051, 00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 (61002, м. Харків, вул. Сумська, 76)

відповідач 1: Харківська міська рада (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, );

відповідач 2: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, б. 16, );

відповідач 3: Фізична особа - підприємець Ерліхман Євген Віталійович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "17" серпня 2020 р.

Суддя О.О. Ємельянова