Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/629/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., розглянувши матеріали позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, 7, ідентифікаційний код ) до відповідача Державного підприємства "Клесівське лісове господарство" (34550, вул. смт. Клесів, Залізнична, 61, ідентифікаційний код 00992771) про стягнення 3 234, 88 грн

без виклику сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Державного підприємства "Клесівське лісове господарство" про стягнення в сумі 3 234, 88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що для призначення пенсії громадянин ОСОБА_1 надав довідку про заробітну плату від 12.07.2010 року №141, за період з січня 1990 року по грудень 1994 року, що видавалась відповідачем. Після проведеної перевірки спеціалістами Головного управління Пенсійного фону України в Рівненській області щодо достовірності документів про заробітну плату наданих для призначення (перерахунку) пенсій, встановлено розбіжності у сумах між звіреними первинними документами та довідкою від 12.07.2010 року №141. Після проведеної перевірки відповідачем видана нова довідка про заробітну плату №153 від 09.07.2019 року, у зв`язку з чим позивачем було перераховано розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 , встановлено факт безпідставної виплати підвищеного розміру пенсії з вини відповідача за період з 30.06.2010 року по 31.10.2019 року в сумі 3 234, 88 грн.

Ухвалою суду від 14.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

17.08.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову.

01.09.2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку у головному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області з 17.08.2010 року та отримує пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначає позивач, при призначенні пенсії громадянину, ОСОБА_1 надав довідку про заробітну плату від 12.07.2010 року №141 за період із січня 1990 року по грудень 1994 року, що видавалася відповідачем (а.с. 3). Вказана довідка була врахована при обчисленні розміру пенсійної виплати починаючи з 17.08.2010 року.

09.07.2019 року позивачем було проведено перевірку достовірності документів про заробітну плату наданих для призначення пенсії фізичній особі ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт позапланової перевірки достовірності документів про заробітну плату наданих для призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №189 від 09.07.2019 року (а.с. 5-6).

За результатами даної перевірки було встановлено розбіжності в сумах між звіреними первинними документами та довідкою від 12.07.2010 року № 141.

Після проведеної перевірки відповідачем видана нова довідка про заробітну плату №153 від 09.07.2019 року (а.с.4), з урахуванням якої перераховано розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 та встановлено факт безпідставної виплати підвищеного розміру пенсії з вини відповідача за період з 30.06.2010 року по 31.10.2019 року в сумі 3234,88 грн внаслідок приведення пенсійної справи у відповідність згідно виданої нової довідки про заробітну плату.

Враховуючи викладене, у зв`язку з поданням недостовірних відомостей, які зазначені у довідці про заробітну плату №141 від 12.07.2010 року, виданій відповідачем, головному управлінню Пенсійного фонду України Рівненської області було спричинено збитки в сумі переплати, що становлять3234,88 грн.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію від 07.10.2019 року за №18837/04 про відшкодування суми переплати пенсії в розмірі 3234,88 грн.

Однак, відшкодування суми переплати пенсії відповідачем здійснено не було.

Встановлення факту спричинення збитків у вигляді надміру виплаченої пенсії в сумі 3234,88 грн. шляхом подання недостовірних відомостей, які зазначені у довідці про заробітну плату №141 від 12.07.2010 року, стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Доказів погашення заборгованості в розмірі 3234,88 грн. відповідачем не подано.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими матеріалами справи.

Згідно поданого відзиву - відповідач заперечує проти позову виходячи з наступного.

Відповідач зазначає, що позовна заява, як вказано в ухвалі суду, від 14.07. 2020 року підписана в.о. начальника головного управління В.Пасічник, в той час, як його повноваження згідно наказу закінчилися 12 червня 2020 року, а тому є порушення ст. 175 ЦПК України. Також, зазначає, що позивач вимагає стягнути суму переплати за 9 років і 4 місяц, в той час як ст. 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність у три роки та в позовній заяві не підтверджено те, що позивачем не подавалось іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав, до отримувача пенсії, так як відповідно до ч. 1 ст, 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернені пенсіонером добровільно, або стягується на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволені позову.

Господарський суд, ознайомившись із відзивом відповідача та відповіддю на відзив, прийшов до висновку, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Щодо твердження відповідача проте, що позовна заява управління підписана не уповноваженою на те особою, оскільки на час надсилання її на його адресу згідно наказу №5 35В від 22.05.2020 закінчилися повноваження ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Як зазначено позивачем у відповіді на відзив позовна заява управління від 27.05.2020 року за №1700/0801-8/14648 підписана в.о, начальника управління Пасічником В.Ю., оскільки начальник управління Петняк В.В, на той час перебував у відпустці згідно наказу №535-В від 22.05.2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

На виконання ухвали суду від 26.06.2020 року у справі №918/629/20 про залишення позовної заяви без руху, управлінням 09.07.2020 року було направлено відповідачу позовну заяву з описом вкладення з переліком конкретних додатків, які надіслані відповідачу разом з позовною заявою з підтвердженням направлення. При цьому позивач зазначає, що позовна заява датована 27.05.2020 року, факт надсилання її 09.07.2020 року не зобов`язує управління перепідписувати її у керівника, уповноваженого на той час.

Управлінням фактично виконано вимоги ухвали суду від 26.06.2020 року. Крім того, позовна заява від 27.05.2020 року за №1700/0801-8/14648 надсилалася Відповідачу рекомендованою кореспонденцією (список поштових відправлень №6769 залучено до відповіді на відзив). Таким чином, твердження відповідача щодо підписання позовної заяви не уповноваженою на те особою є безпідставними.

Щодо пропущеного строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом і це вбачається із матеріалів справи, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області стало відомо про порушення його прав та інтересів, після проведення перевірки відповідача на предмет видачі довідки про заробітну плату Тимощука М.А., зокрема акт №189 від 09.07.2019 (а.с.5).

Отже, управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діяло лише в межах своїх повноважень та жодним чином не порушило норм чинного законодавства.

Таким чином обчислення строку позовної давності щодо відповідача настає саме з дати проведення перевірки (09.07.2019) та встановлення видачі відповідачем недостовірної довідки ОСОБА_1 , а тому позивач не порушив строк на звернення до суду саме з даним позовом.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області як орган виконавчої вклади, зобов`язане діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 8 Конституції України в України визнається та діє принцип верховенства права.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що управління діяло в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, жодних зловживань допущено не було та строк позовної давності управлінням не пропущений.

Крім того, позивач у своїй відповіді на відзив зазначає наступне. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Разом з тим, наведена норма не містить в собі застережень, що строки давності не застосовуються з разі стягнення недоїмки виключно по сплаті страхових внесків.

Системний аналіз законодавчих положень, дозволяє дійти висновку, що сплата страхових внесків, витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, стягнення переплат пенсій належать до платежів однієї категорії, облік надходження яких здійснює Пенсійний фонд, а тому до таких застосовується єдиний порядок стягнення.

Таким чином, в разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості з відшкодування переплати пенсій застосовуються положення частини п`ятнадцятої статті 106 Закону №1058. Водночас, строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості, передбачені Цивільним кодексом України, не застосовуються.

Щодо твердження відповідача що позивачем не підтверджено про те, що позивачем не подавалось іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав, до отримувача пенсії, так як відповідно до ч. 1 ст, 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернені пенсіонером добровільно, або стягується на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку, суд звертає увагу відповідача, що позивачем зокрема зазначено у відповіді на відзив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомляє, що в провадженні судів України немає справ зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, щодо твердження відповідача про те, що у відповідності до ч. 1 ст, 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернені пенсіонером добровільно, або стягується на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку, господарський суд враховує та зазначає наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з відшкодуванням суми переплати пенсії в розмірі 3234,88 грн., регулювання яких здійснюється ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ЗУ "Про пенсійне забезпечення" ГК України, ЦК України, тощо.

Згідно статті 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду у спосіб зокрема відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльність особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків (шкоди), їх наявності та розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не наступає.

У даному випадку мають місце (є доведеними) усі чотири елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення відповідача до такої відповідальності як відшкодування майнової шкоди.

Протиправна поведінка відповідача полягала у видачі недостовірної довідки від №141 від 12.07.2010 року про складові заробітної плати ОСОБА_1 .

Майнова шкода, завдана управлінню Пенсійному фонду України протиправною поведінкою відповідача, полягає у витратах Пенсійного фонду України на виплату ОСОБА_1 - 3234,88 грн надмірно виплаченої пенсії.

Причинний зв`язок між завданою управлінню Пенсійному фонду України майновою шкодою і протиправною поведінкою відповідача полягає у тому, що саме внаслідок видачі відповідачем недостовірної довідки від №141 від 12.07.2010 року позивач нарахував і виплатив фізичній особі ОСОБА_1 - 3234,88 грн надмірної пенсії.

Окрім того, при призначенні пенсії ОСОБА_1 надав довідку про заробітну плату від 12.07.2010 року №141 за період із січня 1990 року по грудень 1994 року, що видавалась відповідачем. Ця довідка була врахована при обчисленні розміру пенсійної виплати починаючи з 17.08.2010 року.

Відповідно до пункту 38 Порядку подання та оформлення документів на призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє, правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. При цьому, пунктами 4.2 та 4.7 Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, перевіряти правильність оформлення та зміст документів, а не обов`язок. Відтак, оскільки документи, подані ОСОБА_1 , були належним чином оформлені, спеціаліст управління не зобов`язаний був перевіряти правильність та обґрунтованість їх видачі, оскільки не вбачав в цьому необхідності.

Також, на переконання суду, оскільки відповідач видав нову довідку про заробітну плату від 09.07.2019 року №153, з урахуванням якої було перераховано розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 та виведено переплату пенсії у сумі 3234,88 грн. внаслідок приведення пенсійної справи у відповідність згідно нової довідки, останній такими діями фактично визнав свою вину.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Пунктом 2 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за № 374/7695 визначено, що переплатою пенсій та грошової допомоги є сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

Зі змісту зазначених норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку, вбачається що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до частини 18 статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть адміністративну, цивільно - правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, суд вважає, що відповідальність за достовірність даних які викладені у довідці від 12.07.2010 року № 141 сум заробітної плати несе саме відповідач, а доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву судом відхиляються.

Щодо підсудності даної справи господарському суду, то слід відзначити наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об`єктами цивільних прав.

Отримавши пенсійну виплату ОСОБА_1 набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать права та повноваження щодо володіння, користування та розпорядження.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття особою права власності на виплачену позивачем (суб`єктом владних повноважень) надміру виплаченого розміру пенсії та стягнення цієї суми, тому цей спір носить приватно-правовий, а не публічний характер і його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів. Висновки щодо належності справ даної категорії висловлював Верховний Суд у постанові від 01.11.2018 №241/1152/15-а.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи всі вищевикладені обставини справи, а також те, що обґрунтування нарахованої суми матеріальної шкоди завданої позивачу відповідачем підтверджується наявними у справі доказами, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позов Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Державного підприємства "Клесівське лісове господарство" про стягнення 3234,88 грн. - обґрунтований та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 2102, грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Державного підприємства "Клесівське лісове господарство" про стягнення заборгованості в сумі 3234,88 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Клесівське лісове господарство" (34550, вул. смт. Клесів, Залізнична, 61, ідентифікаційний код 00992771) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Короленка, будинок 7, ) 3234 грн 88 коп. - надміру виплачений розмір пенсії та 2102 грн 00 коп. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2020 року.

Суддя Церковна Н.Ф.