ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
09.09.2020 Справа № 905/1620/20
Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши заяву
стягувача Приватного підприємства «Неомаг 2010», м. Харків, Харківська область
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Модуль-України», м.Краматорськ, Донецька область
Розглядаючи заяву Приватного підприємства «Неомаг 2010», м. Харків, Харківська область, про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних мотивів.
За змістом ч.1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано виключно за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу серед іншого додаються документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Згідно з п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Отже, звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен підтвердити наявність: договору між ним та боржником, наявність прав вимоги та довести існування обставин, на яких ґрунтуються вимоги. Відтак вимоги до боржника мають бути підтверджені відповідними доказами. При цьому наявність лише письмового договору не може бути належним доказом існування права вимоги до боржника як такої.
В обґрунтування вимог заявник посилається на невиконання боржником зобов`язань за договором про надання послуг №1508-18/55 від 15.08.2018 в частині повної оплати наданих послуг. До заяви про видачу судового наказу заявником додано в копіях: договір про надання послуг №1508-18/55 від 15.08.2018; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №46 від 25.02.2019, №57 від 28.02.2019, №69 від 18.03.2019; платіжні доручення №2114 від 18.03.2019, №2182 від 29.03.2019; рахунок на оплату №90 від 25.02.2018; податкові накладні.
При дослідженні змісту договору про надання послуг №1508-18/55 від 15.08.2018 та доданих документів до заяви не вбачається, що послуги на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №46 від 25.02.2019, №57 від 28.02.2019, №69 від 18.03.2019 надані саме за договором №1508-18/55 від 15.08.2018 (строк дії до 31.12.2018 з можливістю пролонгації за мовчазною згодою сторін), оскільки у вказаних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) відсутні посилання на будь-який договір. Оплати, на які посилається заявник, також здійснені без посилань у призначенні платежу на договір №1508-18/55 від 15.08.2018. Акт звірки сторін договору або інші документи, які б свідчили про визнання боржником заявленої до стягнення заборгованості за договором, в поданих до суду матеріалах відсутні.
Щодо строку виконання боржником грошових зобов`язань, судом з`ясовано, що положеннями п. 7.1 договору №1508-18/55 від 15.08.2018 встановлено, що замовник оплачує вартість послуг/виконаних робіт відповідно до узгоджених специфікацій та/або рахунків на умовах, обумовлених в специфікаціях. Специфікацій, які б вказували на граничні строки оплати послуг за договором №1508-18/55 від 15.08.2018, заявником не надано, тому неможливо безспірно встановити обставини прострочення боржником здійснення платежів.
З урахуванням викладеного суд констатує, що подані заявником матеріали не містять доказів визнання боржником заявленої до стягнення заборгованості, обставини чого призводять до відсутності підстав для видачі наказу, оскільки за змістом ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачу наказу, якщо заява подана з порушенням ст. ст. 148, 150 Господарського процесуального кодексу України, а саме без надання документів або їх копій , що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Разом з тим суд роз`яснює стягувачу, що за приписами ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків або в порядку позовного провадження.
Керуючись п. 8 ч.1 ст.152, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, визначеному Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст ухвали складено та підписано 09.09.2020.

Суддя К.І. Аксьонова