ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 рокуСправа № 912/2063/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л., за участю секретаря судового засідання Буніна О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 912/2063/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А,

до відповідача: Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького, 25031, м. Кропивницький, проспект Університетський, буд. 3,

про стягнення 2 494,58 грн,

представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Москаленко Ю.В., довіреність № б/н від 18.05.20.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", яка містить вимоги до Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького про стягнення завданих збитків в порядку регресу в розмірі 2 494,58 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" виплатило на користь потерпілого (гр. ОСОБА_1 ) страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася 28.06.2017, за участю тролейбуса, що належить Комунальному підприємству "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ "СК"УСС". В свою чергу, в розумінні ст. 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України у відповідача виникло зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" відшкодувати завданні збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Ухвалою від 25.06.2020 відкрито провадження у справі № 912/2063/20 та постановлено справу № 912/2063/20 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

02.07.2020 від Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького надійшло клопотання від 02.07.2020 № 1084 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 03.07.2020 задоволено клопотання Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького від 02.07.2020 № 1084 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін; постановлено розгляд справи № 912/2063/20 здійснювати у судовому засіданні 05.08.2020 о 15:00.

14.07.2020 до суду надійшов відзив Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького від 14.07.2020 № 1118, в якому відповідач просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, оскільки ремонтна калькуляція та страховий акт не є належними, достовірними та допустимими доказами для визначення збитків у розмірі 2 494,58 грн.

30.07.2020 до суду надійшла відповідь на відзив Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" від 23.07.2020 № 20654/ІНС, в якій зазначено, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідач не надав жодних спростувань щодо вимог понести відповідальність, а саме сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

05.08.2020 господарський суд відкрив судове засідання.

Протокольною ухвалою від 05.08.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 20.08.2020 на 11:00 год.

14.08.2020 до суду від Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького надійшли заперечення на відповідь на відзив від 14.08.2020 № 1223, в яких відповідач зазначає, що позивач посилається на норму закону що регулює відносини при відсутності страхових полісів, зазначає ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", яка не має відношення до сторін судового провадження. Позивачем не надано до суду належні, допустимі та достовірні докази, що взагалі перерахування суми 9 614,47 грн належній стороні у справі, так як платіжне доручення № 041883 від 09.10.2017 підтверджує сплату суми ФОП Столярова С.Ф. згідно договору № 029016/4640/0107647 від 16.05.2017, але якого договору і що є предметом даного договору суду не відомо. Ремонтна калькуляція і страховий акт, на які посилається сторона позивача не є належними, допустимими та достовірними доказами для визначення збитків у розмірі 2 494, 58грн.

20.08.2020 господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Ухвалою від 20.08.2020 витребувано у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" докази здійснення ПрАТ "СК "УСС" страхового відшкодування в розмірі 7 119,89 грн та всі наявні у позивача документи, на підтвердження визначення розміру такого відшкодування. Оголошено перерву в судовому засіданні по розгляду справи № 912/2063/20 до 11.09.2020 до 12:00 год.

02.09.2020 до господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" надійшло клопотання від 31.08.2020 № 20654/ІНС в якому позивач просить розглянути справу № 912/2063/20 без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Крім того, до клопотання додано копію платіжного доручення від 25.01.2018 на підтвердження здійснення ПрАТ "СК"УСС" страхового відшкодування в розмірі 7 119,89 грн.

03.09.2020 до господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" надійшла відповідь на заперечення від 01.09.2020 № 20654/ІНС, в якій позивач просить відхилити заперечення позивача та продовжити розгляд справи по суті.

Господарський суд звертає увагу позивача на той факт, що положеннями ст. 161 Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості подання учасниками справи такої заяви по суті справи, як відповідь на заперечення.

11.09.2020 господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 11.09.2020 приймав участь представник відповідача.

Зважаючи на клопотання позивача від 31.08.2020 № 20654/ІНС, господарський суд вважає за можливе розглянути справу № 912/2063/20 по суті у судовому засідання 11.09.2020 без участі представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка".

Господарським судом враховано, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", що набрав законної сили 02.04.2020, внесено зміни в тому числі до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (п.п.3 п.11 вказаного Закону).

Таким чином, строк розгляду справи по суті не порушено.

У судовому засіданні 11.09.2020 господарським судом досліджено докази і письмові пояснення, викладенні в заявах по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

13.05.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (далі - Позивач/Страховик) та ОСОБА_1 (далі - Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 029016/466/0107647 (далі - Договір).

Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Fiat", державний номерний знак " НОМЕР_1 ".

У відповідності до умов Договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

28.06.2017 ОСОБА_2 , керуючи тролейбусом "ЮМЗ Т2", державний реєстраційний номер "НОМЕР_2", в м. Кропивницький на вул. В`ячеслава Чорновола допустив зіткнення з автомобілем "Fiat", державний номерний знак " НОМЕР_1 ".

Внаслідок вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.8.2017 № 405/3526/17, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.8.2017 № 405/3526/17 та довідки про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції м. Кропивницький від 28.06.2017 № 392864, ОСОБА_2 є працівником "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького, а тролейбус "ЮМЗ Т2", державний реєстраційний номер "НОМЕР_2" є власністю відповідача.

30.06.2017 до позивача звернувся Страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором, та надав пояснення від 30.06.2017 про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до рахунку-фактури Фізичної особи-підприємця Столярової Світлани Филимонівни від 14.07.2019 № б/н вартість ремонту транспортного засобу "Fiat", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", становить 9 614,47 грн.

На підставі вище зазначених документів було складено Страховий акт від 04.10.2017 № 00229061.

У зазначеному Страховому акті зазначено, що вартість відновлювального ремонту було визначено на підставі рахунку-фактури СТО від 14.07.2019 № б/н у розмірі 9 614,47 грн та у відповідності до заяви Страховика про виплату страхового відшкодування від 30.06.2017 згідно Договору.

Страховик здійснив страхове відшкодування на рахунок СТО Фізичної особи-підприємця Столярової Світлани Филимонівни, що підтверджується платіжним дорученням від 09.10.2017 № 041883, де в призначенні платежу зазначено: "Страхове відшкодув. зг.дог.№029016/4640/0170647 від 16/05/2017р. Без ПДВ ОСОБА_1, ДН НОМЕР_1".

В подальшому, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом № АК4956198 в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт", остання на підставі ст. 22 та 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодувала Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування в розмірі 7 119,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.01.2018 № 8065, де в призначенні платежу зазначено: "Стр. відшк. зр. Акту № 8586 від 22.04.18 до пол. № АК/4956198 від 03.05.17 Стр. КА Електротранс Отрим. ПрАТ СК УНІКА без ПДВ".

В зв`язку з вище викладеним, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням склала 2 494,58 грн.

У відповідності до положень ст. 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач направив відповідачу претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від 14.05.2020 № 21145/ІНС, однак остання залишилась без реагування зі сторони Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького.

Позивач стверджує, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступні норми права.

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України).

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пунктів 22.1, 22.2 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Аналогічного висновку притримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17.

За даними ремонтних калькуляцій та рахунку-фактури від 14.07.2017 для відновлення застрахованого автомобіля мали бути виконані роботи: миття загальне, розборка/зборка, заміна, ремонтні роботи (без фарбування), фарбування; використано матеріали для фарбування та запчастини і комплектуючі: ущільнювач даху правий, антена радіоприймача.

Згідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.8.2017 № 405/3526/17, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що позивач після виплати страхового відшкодування має право регресних вимог до страхувальника або особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. В даному випадку такою особою є Комунальне підприємство "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" у встановленому законом порядку звернулось до Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького із позовом для захисту своїх порушених прав.

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" доведений належним чином розмір завданих збитків та факт виплати страхового відшкодування.

Таким чином, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 2 497,58 грн.

При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що розмір заподіяної шкоди в даному випадку визначено не в порядку, визначеному п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні".

Господарський суд зазначає, що Законом України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу, суб`єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу, оскільки жоден експерт чи оцінювач не може визначати точну вартість відновлювального ремонту. Це зумовлено тим, що така особа не здійснює безпосередній ремонт пошкодженого авто. Остаточну ж вартість відновлювального ремонту визначає саме виконавець робіт - працівники СТО, які і ремонтують авто. Таким чином, сплата на користь страхувальника та в подальшому стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу на підставі рахунку СТО є правомірним та таким, що ґрунтується на положеннях законодавства. Стаття 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є загальною та констатує обов`язок страховика здійснити відшкодування шкоди оціненої у визначену даним Законом порядку за усіма видами страхових випадків. Сам же порядок визначається статтями 23-31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для кожного окремого страхового випадку. Що ж стосується статті 29, яка регламентує виплату за пошкоджений автомобіль, то у ній прямо вказано, що страховик відшкодовує саме вартість відновлювального ремонту. Таким чином виплата може бути здійснена і на підставі рахунку з СТО.

У даному випадку крім безпосередньо калькуляції та рахунку СТО іншими матеріалами справи підтверджується факт заподіяння шкоди страхувальнику в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вина заподіювача шкоди та реальність понесення позивачем, як страховиком, витрат на оплату страхового відшкодування страхувальнику та його розмір.

Щодо сплати страхового відшкодування позивачем на рахунок Фізичної особи - підприємця Столярової С.Ф., суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 30.06.2017, страхувальник попросив страховика виплати страхове відшкодування на СТО ФОП "Столярова С.Ф.", що не суперечить нормам діючого законодавства.

Господарський суд відноситься критично до твердження відповідача про неналежність платіжного доручення від 25.01.2018 № 8065, як доказу сплати Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Український страховий стандарт" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 7 119,89 грн страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, оскільки відповідальність за заповнення реквізиту "Призначення платежу" покладається на платника, а також доказів здійснення інших страхових відшкодування за полісом АК4956198 зазначеними страховими компаніями суду не надано.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 76 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького (25031, м. Кропивницький, проспект Університетський, буд. 3, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, ) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 2 494,58 грн, а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А); Комунальному підприємству "Електротранс" Міської ради міста Кропивницького (25031, м. Кропивницький, проспект Університетський, буд. 3).

Повне рішення складено 15.09.2020.

Суддя О.Л. Бестаченко