ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2020 р. Справа№ 911/1905/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 27.08.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 (повний текст рішення складено 01.11.2019)

у справі № 911/1905/19 (суддя: Наріжний С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання «Сокол»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

про стягнення 1 549 286,93 грн

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод елеваторного обладнання «Сокол» (надалі - ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (надалі - ТОВ «Біогазенерго», відповідач) про стягнення 1549286,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем неналежним чином виконано умови договору підряду № 10/16 від 29.01.2016 щодо оплати виготовленої продукції та виконаних робіт, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 1549286,93 грн, з яких: 1025265,60 грн основного боргу, 437583,36 грн інфляційних втрат, 86437,97 грн 3% річних та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти заявленого позову та просив відмовити у його задоволенні.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/1905/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Біогазенерго» на користь ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол» 1 025 265,60 грн основного боргу, 321 933,40 грн інфляційних втрат, 86 038,04 грн 3% річних та 21 498,55 грн судового збору.

В частині стягнення 399,93 грн 3% річних, 115 649,96 грн інфляційних втрат та 20 000,00 грн видатків на підготовку документів у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Біогазенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/1905/19 скасувати частково та ухвалили нове рішення, яким позов задовольнити частково стягнувши з відповідача 1 025 265,60 грн основного боргу, 21 130,79 грн інфляційних втрат, 12 658,57 грн 3% річних в решті вимог відмовити. Також, скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1905/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/1905/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ «Біогазенерго» про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.12.2019 у справі №911/1905/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду та зупинено дію оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 22.10.2019 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 розгляд справи №911/1905/19 відкладено на 20.02.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 17.02.2020 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.02.2020 у справі №911/1905/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 справу №911/1905/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

20.02.2020 по справі оголошено перерву на 26.03.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. з 17.03.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.03.2020 у справі №911/1905/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 справу №911/1905/19 прийнято до провадження колегією суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

З метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, вказаною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено учасників справи №911/1905/19, що 26.03.2020 розгляд справи не відбудеться.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020, якою послаблено заборони встановлені Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020, справу №911/1905/19 призначено до розгляду на 11.06.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 11.06.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.06.2020 у справі №911/1905/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 справу №911/1905/19 прийнято до провадження колегією суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю., справу призначено до розгляду на 09.07.2020.

09.07.2020 розгляд справи відкладено на 27.08.2020.

У судове засідання 27.08.2020 з`явився представник позивача.

Представники відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, сторони повідомлялися належним чином. При цьому, від представника ТОВ «Біогазенерго» до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обгрунтування вказаного клопотання представник скаржника зазначив, що 27.08.2020 у господарському суді міста Києва за його участю, як представника призначено дві справи №910/2312/20 та № 910/8119/20, а тому він не зможе з`явитися до Північного апеляційного господарського суду у судове засідання у справі №911/1905/19 та просить розгляд справи відкласти.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відхиляє заявлене клопотання представника скаржника та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Оскільки, юридична особа може брати участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, на переконання колегії суддів, зайнятість адвоката ТОВ «Біогазенерго» в інших судових справах, не є підставою для відкладення розгляду даної справи, а тому суд відмовляє у задоволенні поданого клопотання про відкладення розгляду справи та розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 29.01.2016 між ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол» (підрядник) та ТОВ «Біогазенерго» (замовник) укладено договір підряду № 10/16 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується своїми або залученими силами і засобами за замовленням замовника виготовити, доставити, змонтувати, провести пуско-наладку системи паливоподачі та проводити її сервісне (технічне) обслуговування (надалі - роботи) у встановлені договором строки на Об`єкті «Теплова електростанція потужністю 18МВт, що працює на біопаливі, в смт Іванків Київської обл.», а замовник в свою чергу зобов`язується прийняти виконані підрядником роботи та оплатити їх. (п. 1.1 договору).

Перелік, найменування, склад, обсяг, вартість та умови виконання робіт за цим договором уточнюється сторонами у відповідних додатках до цього договору (п. 1.2 договору).

Згідно п. 1.3 договору, обсяг поставки паливоподачі за цим договором має включати в себе комплект ЗІП (запасні частини, інструменти, приладдя), ціна якого включена в загальну вартість робіт за договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, загальна вартість робіт за договором визначається як сума вартості обладнання, робіт та послуг за кожним відповідним додатком до цього договору згідно п. 1.2 договору.

Пунктом 2.3 договору визначено, що після укладення цього договору замовник здійснює передплату згідно з погодженим сторонами календарним планом здійснення платежів. Розрахунок за виконані належним чином роботи замовник здійснює після підписання сторонами на умовах ст. 8 договору актів приймання-передачі на кожний етап робіт за цим договором протягом 7 банківських днів з дня підписання актів, з вирахуванням сплачених авансів.

Згідно п. 3.1 договору, весь обсяг робіт підрядник зобов`язаний виконати в строк чотири місяці з моменту отримання передплати у розмірі, що обумовлений календарним планом здійснення платежів (додаток № 3 до договору). Роботи виконуються поетапно згідно переліку, що зазначений у додатку № 2 до даного договору.

Відповідно до п. 6.4.1 договору, підрядник має право одержувати оплату за належним чином виконані роботи в розмірах, порядку і у строки, передбачені договором.

Замовник зобов`язаний прийняти належним чином виконані роботи на умовах ст. 8 договору; своєчасно, та на умовах договору, оплачувати підряднику виконані роботи (п. 6.5 договору).

Згідно п. 13.2 договору, договір є чинним з дати його підписання сторонами і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до додатку № 1 до договору «Специфікація на обладнання/матеріали, що постачаються за Договором» загальний перелік виробів, що мали бути поставлені за зазначеним договором, був складений на загальну суму 10390670,00 грн.

Згідно додатку № 2 до договору «Специфікація на роботи, що виконуються за Договором» загальна вартість робіт, що мали бути виконані за зазначеним договором, склала 2199087,20 грн.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказував, що протягом лютого-вересня 2016 року договір активно виконувався обома сторонами, зокрема замовником здійснювалось фінансування виконання, а підрядником здійснювалось виготовлення, відвантаження продукції та виконання робіт.

За вказаний період замовником було здійснено платежів на користь підрядника на загальну суму 3095000,00 грн.

При цьому, позивачем за вказаний період було виконано роботи за договором на загальну суму 4120265,60 грн, що підтверджується підписаними відповідачем видатковими накладними № СК-0000273 від 22.07.2016 на суму 127000,00 грн, № СК-0000289 від 29.07.2016 на суму 549246,00 грн, № СК-0000297 від 03.08.2016 на суму 1091286,00 грн, № СК-0000331 від 19.08.2016 на суму 659095,20 грн, № СК-0000375 від 20.09.2016 на суму 1594038,40 грн, Актом приймання-передачі від 22.07.2016, відповідними товарно-транспортними накладними, довіреностями на отримання ТМЦ, Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СК-0000155 від 23.09.2016 на суму 99600,00 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином позивач зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість за договором у сумі 1025265,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2016 року замовником було повідомлено підрядника про тимчасове згортання проекту будівництва об`єкту, у зв`язку з чим виконання договору було призупинене.

Відповідно до п. 12.4 договору, договір може бути розірваний з підстав, передбачених п.п. 6.6.2, 9.3 договору, ст. 849 ЦК України. З моменту отримання такої відмови договір відповідно є розірваним.

Згідно п. 9.3 договору, у випадку порушення замовником календарного плану здійснення платежів (додаток № 3 до договору) строк виконання робіт за даним договором збільшується відповідно до кількості днів такого порушення. Також підрядник має право попередньо повідомивши про це замовника, призупинити виконання робіт (виготовлення, поставку, монтаж обладнання тощо) за договором до виконання замовником належних чергових платежів за календарним планом.

Отже, відповідно до змісту п. 9.3, 12.4 договору, порушення замовником термінів оплат є підставою для розірвання договору підрядником з моменту повідомлення про таке розірвання.

18.03.2019 позивачем було направлено на адресу відповідача лист-повідомлення про розірвання договору, в якому була також викладена вимога про оплату боргу в розмірі 1025265,60 грн. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що станом на 18.09.2016 у відповідача існувала переплата за договором у сумі 518372,80 грн. Після здійснення позивачем поставки продукції 20.09.2016 за видатковою накладною № СК-0000375 на суму 1594038,40 грн, у відповідача утворилась заборгованість у сумі 1075665,60 грн та 22.09.2016 відповідачем було сплачено на користь позивача 100000 грн, отже залишок заборгованості склав 975665,60 грн.

При цьому відповідач зазначає, що за вказаною вище видатковою накладною № СК-0000375 позивачем жодних робіт не виконувалось, а було лише здійснено поставку товару. Відповідач вважає, що за умовами п. 2.3 договору оплаті підлягає лише виконання робіт, а не поставка товару. Строк оплати поставленого товару в договорі не визначено, а відтак в силу ст. 530 ЦК України строк оплати поставленого за вказаною видатковою накладною товару настав через 7 днів після отримання відповідачем 23.03.2019 вимоги позивача про розірвання договору і сплату боргу. На думку відповідача, наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2016 по липень 2019 є неправильним.

Разом з тим, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідач підтвердив, що виконані позивачем за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СК-0000155 від 23.09.2016 на суму 99600,00 грн були сплачені частково 29.09.2016 в розмірі 50000,00 грн, отже залишок заборгованості відповідача за виконані роботи становить 49600,00 грн.

Заперечуючи проти вказаних доводів відповідача, позивач вказував, що за умовами п. 1.1, 1.3 договору, термін «роботи» включає в себе виготовлення, доставку, монтаж, пусконаладку системи паливоподачі та її сервісне обслуговування.

Відповідно до видаткової накладної № СК-0000375 від 20.09.2016 позивачем було поставлено відповідачу металоконструкції галереї загальною вартістю 1594038,40 грн, а відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СК-0000155 від 23.09.2016 було виконано монтаж металоконструкції галереї на суму 99600,00 грн. Отже, позивач вважає, що етап робіт з виготовлення, поставки та монтажу металоконструкції галереї на загальну суму 1693638,40 грн було завершено 23.09.2016, у зв`язку з чим виконані роботи повинні були бути оплачені протягом 7 банківських днів з дня підписання Акту, а саме до 03.10.2016.

Дослідивши умови договору, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що за умовами п. 1.1 та 1.3 договору, термін «роботи» в контексті даного договору включає в себе виготовлення, доставку, монтаж, пусконаладку системи паливоподачі та її сервісне обслуговування, а тому, строк виникнення зобов`язання замовника щодо оплати відповідного етапу робіт визначається згідно п. 2.3.2 договору - протягом 7 банківських днів з дня підписання Акту.

При цьому, як вірно встановлено судом, 7-ий банківський день від дати підписання Акту (23.09.2016) є 04.10.2016, а не 03.10.2016, як помилково зазначив позивач.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ч. 1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Проаналізувавши правовідносини сторін та умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вірними висновки суду першої інстанції, що наданими позивачем доказами підтверджується та відповідачем не заперечується виконання позивачем робіт за договором та часткову оплату виконаних робіт, отже сума боргу відповідача за договором в розмірі 1025265,60 грн є доведеною.

Оскільки, доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суду не надано, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову на суму 1025265,60 грн основного боргу.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати виконаних робіт, позивачем нараховано 86437,97 грн 3% річних за період з 30.09.2016 по 22.07.2019 та 437583,36 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2016 по червень 2019.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти розрахунку 3% річних, скаржник вказує про їх необґрунтованість, оскільки строк виконання зобов`язання за договором на думку відповідача виник згідно ст. 530 ЦК України - протягом 7 днів після отримання вимоги позивача, а тому початком прострочення виконання зобов`язання є 31.03.2019.

Однак, з такими доводами скаржника, колегія суддів не погоджується та вважає їх необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище та вірно вказав суд першої інстанції, враховуючи умови п. 1.1, 1.3, 2.3.2 договору щодо значення терміну «роботи» для цілей даного договору та строку оплати виконаних робіт, включає в себе виготовлення, доставку, монтаж, пусконаладку системи паливоподачі та її сервісне обслуговування, а тому, строк виникнення зобов`язання замовника щодо оплати відповідного етапу робіт визначається згідно п. 2.3.2 договору - протягом 7 банківських днів з дня підписання Акту.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок 3% річних є неправильним, оскільки 3% річних розраховано за період з 30.09.2016 по 22.07.2019, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати виконаних робіт закінчився 04.10.2016, отже датою початку прострочення є 05.10.2016, а не 30.09.2016.

Отже, правильна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та вірно перерахована судом першої інстанції, становить 86038,04 грн.

Крім того, заперечуючи проти інфляційних втрат, скаржник вказував, що позивачем при їх розрахунку застосовано неправильні індекси інфляції за квітень, травень та червень 2019 року.

Перевіривши наданий розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується, що вказаний розрахунок є неправильним, оскільки позивачем не враховано показник дефляції 99,3% за липень 2018 року та зазначені неправильні показники інфляції за період з листопада 2018 по червень 2019.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що сукупний індекс інфляції за період з жовтня 2016 по червень 2019 становить 131,4%, а не 142,68%, як зазначено позивачем, а тому, сума інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 321933,40 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 1025265,60 грн, 3% річних в розмірі 86038,04 грн, та інфляційних втрат у розмірі 321933,40 грн.

В частині стягнення 399,93 грн 3% річних та 115649,96 грн інфляційних втрат, місцевим господарським судом правомірно відмовлено, оскільки 3% річних та інфляційні втрати позивачем розраховано неправильно.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову позивачу у стягненні з відповідача видатків на підготовку документів в розмірі 20000,00 грн, оскільки, матеріали справи не містять доказів надання позивачу професійної правничої допомоги адвоката, зокрема позовна заява підписана директором підприємства, додатки до позову засвідчені також директором; інтереси позивача в судових засіданнях під час розгляду справи у суді першої інстанції представляла директор позивача з правових питань. В той же час, в порядку ст. 126, 129 ГПК України відшкодуванню підлягають лише витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а не директора підприємства.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 22.10.2019, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 22.10.2019 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/1905/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/1905/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/1905/19.

5. Матеріали справи №911/1905/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 14.09.2020

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік