номер провадження справи 32/66/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020 Справа № 908/1140/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю., розглянувши матеріали

За позовом Фізичної особи - підприємця Дзюбій Анатолія Миколайовича, ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІН-ТАЙМ", (69063, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 155)

про стягнення 70000 грн 00коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВЛЕНО:

06.05.2020 до Господарського судду Запорізької області з позовною заявою звернулась Фізична особа - підприємець Дзюбій Анатолія Миколайовича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін-Тайм" вартості втраченого вантажу в розмірі 70000,00грн за договором про надання послуг з організації перевезення відправлення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2020 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 07.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1140/20, присвоєно справі номер провадження 32/66/20, визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання відкладалось до 09.07.2020. Ухвалою від 09.07.2020 судом закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 27.08.2020.

В судове засідання 27.08.2020 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення на їх адреси копії ухвали від 09.07.2020.

Відповідач у справі правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка в судове засідання 27.08.2020 представників сторін, належним чином повідомлених про дату та час розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті без їх участі.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, суд

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивовано тим, що 25.02.2020 року керуючись публічним договором (доказ - додаток № 1 - роздруківка договору) Дзюбій Анатолій Миколайович (далі - позивач) скористався послугою пересилання вантажу, яку зобов`язалося надати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» (далі - відповідач).

Пунктом 3.1. публічного договору передбачається, що «Замовник надає для перевезення відправлення, а Експедитор-Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах, передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажу автомобільним транспортом в Україні, Наказ Мінтрансу №363 від 14.10.1997р.».

Так Позивачем було передано на відправлення сек`юрпак з відділення № 1 у м.Хмельницькому (адреса м. Хмельницький, провулок Перший Мирний, буд. 20), факт відправлення підтверджується документально (доказ - додаток № 2 - копія декларації).

Зазначена оголошена цінність відправлення становить 70 000,00 грн., що зазначено на самій декларації. Орієнтовна дата отримання адресатом посилки - 26.02.2020 року.

Відповідно до пункту 8.1. публічного договору «цей договір вважається укладеним після підписання Декларації, або з моменту передачі Замовником відправлення Експедитору-Перевізнику для надання послуг, передбачених умовами даного договору та діє до передачі відправлення Одержувачу. В частині розрахунків між сторонами договір діє до повного виконання зобов 'язань».

Пунктом 4.4.1. публічного договору передбачено, що єдиним правом замовника є «отримати послуги згідно Регламенту та тарифів, вказаних на офіційному сайті Експедитора-Перевізника» (відповідача).

Як вбачається з бази даних самого відповідача, останнім не було надано послуги з пересилання вантажу - адресат не отримав вантаж, більш того - вантаж не повернуто позивачу протягом двох місяців, а отже фактично - втрачено (доказ - додаток № 3 -скріншот з бази даних відповідача).

В той же час пунктом 4.1.3. публічного договору передбачено обов`язок Відповідача «забезпечити своєчасне доставлення відправлення до пункту призначення», а «якщо своєчасне доставлення відправлення не може відбутися з технічних чи інших причин, забезпечити прибуття відправлення у кінцевий пункт призначення у термін не пізніше 48 годин від кінцевого терміну, зазначеного у графіку».

На звернення позивача за з`ясуванням місцезнаходження відправленого вантажу від відповідача не було отримано жодної інформації; Позивачем не було виявлено повноважного представника, який би зміг надати компетентну допомогу у вирішенні даного питання. Оскільки усі відділення Відповідача зачинені, усі відомі контактні номери - не працюють, а подібні підприємства (Нова пошта. Делівері) для доставки посилання позивача не отримували. Позивач вичерпав усі можливі способи мирного врегулювання виниклого спірного питання та з`ясування фактичного чи можливого місцезнаходження відправленого вантажу.

Оголошена вартість прийнятого Перевізником відправлення за декларацією складає 70000,00 грн.

Зі змісту вищевказаних декларацій вбачається, що орієнтовна дата прибуття 26.02.2020.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір перевезення вантажу. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, умови перевезення, визначили порядок розрахунків і розмір плати за перевезення вантажу, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 909 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 307 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно із ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 ст. 307 ГК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Приписами ст. 919 ЦК України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору Перевізник (відповідач) прийняв від Замовника (позивача) відправлення, що підтверджується оформленою декларацією від 25.02.2020.

Загальна оголошена вартість прийнятого Перевізником відправлення за вказаними деклараціями складає 70000,00 грн.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що вантаж від позивача був прийнятий до відправлення відповідачем 25.02.2020, проте не виданий на вимогу позивачу.

Приписами ч. 2 ст. 919 ЦК України визначено, що вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів доставки (видачі) вантажу позивачу, суд дійшов висновку про те, що прийнятий відповідачем до відправлення 25.02.2020 вантаж від позивача є втраченим.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:

у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість;

у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Умовами п. 6.4. Договору сторони визначили, що Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження відправлення від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування відправлення у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством. Розмір фактичної шкоди встановлюється виходячи із оголошеної Відправником цінності відправлення, але не може перевищувати його фактичної вартості. Мінімальний розмір цінності відправлення оголошений (задекларований) Відправником не може бути меншим за 200,00 (двісті) гривень. Ніякі інші виплати, в тому числі компенсації моральних збитків та неодержаного прибутку, Перевізником не виконуються.

Таким чином, оскільки прийнятий відповідачем від позивача до відправлення вантаж є втраченим саме під час здійснення відправлення, тобто з вини Перевізника, відтак в силу умов п. 6.4. Договору відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду у зв`язку з втратою вантажу виходячи із оголошеної Відправником цінності відправлення, тобто в розмірі 70000,00 грн. (загальна оголошена цінність відправленого товару).

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не виконав обов`язок щодо забезпечення збереження відправлення до моменту видачі його одержувачу, передбачений п.4.1.4 договору.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач довів суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за договором, а саме: незабезпечення збереження відправлення до моменту видачі його одержувачу, довів факт завдання шкоди у зв`язку із втратою вантажу та вину відповідача у втраті вантажу.

Відповідач докази належного виконання своїх обов`язків за договором, докази відшкодування вартості втраченого вантажу суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Судові витрати покласти на відповідача, так як спір з його вини доведено до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 238, 240, 247-252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов Фізичної особи - підприємця Дзюбій Анатолія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІН-ТАЙМ" про стягнення 70000грн.00коп. вартості втраченого вантажу задовольнити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "ІН-ТАЙМ", (юридична адреса: 69063, м.Запоріжжя, проспект Соборний, 155, потова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул.Щаслива, 9-А, ) на користь Фізичної особи - підприємця Дзюбій Анатолія Миколайовича, (юридична адреса: АДРЕСА_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 ) 70000 (сімдесят тисяч) грн 00 коп. вартості втраченого вантажу, 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00коп. суми судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення оформлено і підписано « 09» вересня 2020.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, з урахування положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України.

Суддя Н.А. Колодій