РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2020Справа №910/7499/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення штрафу у розмірі 69 068,55 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 69 068,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" стверджує, що відповідачем було неналежно виконано свої зобов`язання із своєчасної доставки вантажу, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для застосування до Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафних санкцій у виді штрафу, передбаченого ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, у розмірі 69 068,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 відкрито провадження у справі №910/7499/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

16.07.2020 до відділу діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позов з доказами його направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг", який в силу приписів п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній станом на дату подання такого відзиву) є таким, що поданий в визначений судом строк. У своєму відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивач звернувся до суду із даним позовом до спливу встановленого параграфом 3 статті 47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення строку. Також відповідач вказує, що позивачем було не вірно розраховано суму неустойки, яка підлягає сплаті за просточення доставки вантажу та за розрахунками Акціонерного товариства "Українська залізниця" правомірним є застосування штрафу у розмірі 62 259,27 грн. При цьому, відповідач вказує, що листом вих. №ЦМ-У-992/20 від 22.06.2020, тобто у визначений ст. 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення строк, було надано відповідь на претензію Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" про її задоволення в частині 62 259,27 грн.

Згідно інформації з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" примірник відзиву Акціонерного товариства "Українська залізниця" був вручений Товариству з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" 27.07.2020, однак відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до приписів законодавства строк.

27.08.2020 до відділу діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів перерахунку Товариству з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" коштів в розмірі 62 259,27 грн. в рахунок задоволення претензії позивача. До вказаного клопотання відповідачем долучено докази правлення його примірника позивачу.

Враховуючи, що доказ, який відповідач просить суд долучити до матеріалів справи, був створений 29.07.2020, тобто після подання Акціонерним товариством "Українська залізниця" відзиву на позов - 16.07.2020, суд, керуючись ч.ч. 4, 5 ст. 80, ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про поважність причин пропуску відповідачем строку на подання доказів та поновлює його, а платіжне доручення №2912513 від 29.07.2020 приєднує до матеріалів справи №910/7499/20.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Позивач стверджує, що 20.12.2018 між Акціонерним товариством "ОРЛЕН Летува" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №LT/19/011/R/TN/E, відповідно до умов якого продавець за цим договором продає, а покупець купує товар або товарну партію за умовами цього договору

На виконання вказаного договору Акціонерне товариство "ОРЛЕН Летува" 15.12.2019 здійснило відправлення за залізничною накладною №0487708 зі станції відправлення Буганяй 126302 Литовської залізниці (Литовська Республіка) на станцію призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці (Україна) вантажу (дизельного палива) у вагонах №75081919, №74725821, №73152613, №73149205 та №73146730. Згідно п. 4 залізничної накладної №0487708 вантажоодержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг".

Відповідно до залізничної накладної №0487708 вагони №75081919, №74725821, №73152613, №73149205 та №73146730 прибули на станцію призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці (Україна) 02.01.2020, про що зазначено у графі 27 вказаної залізничної накладної.

Вважаючи, що відповідачем було порушено строк доставки вантажу на 8 діб, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" звернулось до Акціонерного товариства "Українська залізниця" із претензією про сплату штрафів за прострочення доставки вантажу на суму 69 068,55 грн. (вих. №Пр-8-2 від 28.01.2020), яка була одержана відповідачем 30.01.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №077.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено терміни доставки вантажів за залізничною накладною №0487708, визначені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, у зв`язку із чим просить суд з стягнути з відповідача штраф у розмірі 69 068,55 грн. на підставі ст. 45 вказаної Угоди.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (надалі - Статут), Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

За приписами ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (надалі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 ст. 3 УМВС)

Згідно зі ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Параграфом 1 ст. 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

З наведених норм права вбачається, що між сторонами спору на підставі залізничної накладної №0487708 виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні, оскільки перевезення вантажу здійснювалось залізницями України та Литовської Республіки.

Згідно з параграфів 2, 3 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається виходячи з наступних норм:

для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

За умовами параграфів 5, 7 ст. 24 УМВС перебіг строку доставки вантажу розпочинається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповна доба вважається повною.

Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

Відповідно до ст. 2 Угоди та додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" розділу 1 пункту 2.1 відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно ст. 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Загальна відстань перевезення вантажу за залізничною накладною №0487708 складає 1 762 км, що визнається сторонами у їхніх заявах по суті спору.

З матеріалів справи вбачається, що вагони №75081919, №74725821, №73152613, №73149205 та №73146730 були прийняті для здійснення перевезення на станції Буганяй 126302 Литовської залізниці 15.12.2019 та прибули на станцію призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці (Україна) 02.01.2020.

Таким чином, у відповідності до параграфів 5, 7 ст. 24 УМВС вантаж за залізничною накладною №0487708 був відправлений зі станції Буганяй 126302 Литовської залізниці 15.12.2019, термін доставки розпочато 16.12.2019 та доставлений на станцію призначення 02.01.2020, тобто, через 18 діб.

Оскільки, відстань перевезення складає 1 762 км нормативний термін доставки вантажу складає 10 діб (1 762км/200км = 8,81 діб = 9 діб + 1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу).

Отже, фактичний термін доставки вантажу за накладною №0487708 перевищує нормативний термін доставки на 8 діб.

В свою чергу, відповідачем обставини прострочення виконання свого зобов`язання із вчасної доставки вантажу не заперечувались.

Параграфом 1 статті 45 УМВС визначено, що якщо перевізником не був дотриманий строк доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 термін доставки вантажу, перевізник сплачує відшкодування за перевищення строку доставки у вигляді неустойки.

Згідно параграфу 2 ст. 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення - терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не зверху однією десятою загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше трьох десятих загального терміну доставки.

З наведеної норми вбачається, що в розрахунок неустойки входить тільки сума провізної плати (без додаткових зборів та платежів), яка згідно з залізничною накладною №0487708 складає 207 530,90 грн., а також величина (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, яке у даному випадку складає перевищення терміну доставки більш ніж на 3 дні.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо вчасної доставки вантажу, АТ "Українська залізниця" зобов`язане сплатити позивачу неустойку в розмірі 62 259,27 грн. (207 530,90 грн. х 30%), а не 69 068,55 грн. як помилково розрахував позивач, виходячи із суми 230 228,49 грн., що включає в себе провізну плату з додатковими зборами та платежами.

Відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно з ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У частині 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Статтею 46 УМВС визначено порядок пред`явлення претензії отримувача до перевізника. Так, претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням і зазначенням суми відшкодування. Претензія пред`являється в паперовому вигляді, а при наявності домовленостей між учасниками перевезення - в електронному вигляді. Претензія, за загальним правилом, пред`являється по кожному відправленню окремо.

Параграфом 2 статті 47 УМВС передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

В свою чергу, параграфом 1 статті 47 УМВС передбачено умови, за дотримання яких може пред`являтися відповідний позов. Так, відповідно до положень даного параграфу позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

За приписами параграфу 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково.

При цьому, параграфі 7 статті 46 УМВС передбачено, що перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її та надати на неї відповідь, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулася з претензією, належну до сплати суму.

З системного тлумачення змісту статті 47 УМВС вбачається, що право на звернення із позовом виникає у особи при одночасній наявності умов, які передбачені усіма трьома параграфами даної статті.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.01.2020 позивач направив відповідачу претензію №Пр-8-2 від 28.01.2020, яка отримана останнім 30.01.2020 про сплату штрафу за прострочення термінів доставки вантажу за залізничною накладною №0487708, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №077.

17.03.2020 Департамент комерційної роботи АТ "Укрзалізниця" листом № ЦМЮ-136 повідомив позивача, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території встановлено карантин, обмежено пасажирські перевезення, включаючи метрополітен, обмежено знаходження фахівців на робочих місцях та ін. та обставини не переробної сили, термін на розгляд і надання відповідей на претензії, заявлені товариству з причин порушення терміну доставки та незбереження перевезень, буде продовжено згідно з п. 1 зазначеної постанови до врегулювання ситуації.

Втім, визначений УМВС 180-денний строк, встановлений на розгляд цієї претензії перевізником, з урахуванням положень ст. 253 та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України спливав 28.07.2020 включно і саме з моменту закінчення вказаного строку у позивача згідно з імперативними приписами статті 47 Угоди виникає можливість пред`явлення до суду позову про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Водночас, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 26.05.2020, що підтверджується відбитком поштового календарного штемпеля, проставленим на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява, тобто до спливу встановленого Угодою строку на розгляд відповідачем претензії позивача та до моменту виникнення в останнього можливості звернення з відповідним позовом до суду в розумінні імперативних приписів параграфу 3 статті 47 Угоди.

При цьому, листом вих. №ЦМ-У-992/20 від 22.06.2020 Департамент комерційної роботи АТ "Укрзалізниця" повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг", що визнає претензію вих. №Пр-8-2 від 28.01.2020 частково, а саме в сумі 62 259,27 грн., та вказував, що вказана сума буде перерахована на рахунок позивача.

Отже, відповідач виконав свій обов`язок щодо розгляду претензії у встановлений параграфом 7 статті 46 УМВС строк та надав відповідь про її часткове задоволення.

Відповідач стверджує, а позивач не скористався своїм правом на спростування таких тверджень, що 29.07.2020 АТ "Українська залізниця" було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" згідно платіжного доручення №2912513 від 29.07.2020 кошти у розмірі 62 259,27 грн. в рахунок сплати неустойки за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №0487708. Наведені твердження відповідача підтверджуються посиланням у графі призначення платежу на відповідну залізничну накладну.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними приписами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що АТ "Українська залізниця" 29.07.2020 було виконано своє зобов`язання із сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" штрафу у розмірі 62 259,27 грн. за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №0487708.

При цьому, день фактичного виконання зобов`язання не включається в період прострочення боржника.

Тотожна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для висновку про прострочення АТ "Українська залізниця" 180-денного строку на розгляд претензії та її часткове задоволення, в той час як в іншій частині заявлений до стягнення розмір штрафу у розмірі 6 808,28 грн. (69 068,55 грн. - 62 259,27 грн.) є невірно обрахованим та не підлягає стягненню з відповідача, відтак як на момент подачі даної позовної заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" було відсутнє порушене право, за захистом якого він звернувся до суду із даним позовом.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, відносно якого виникає спір між позивачем і відповідачем.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №905/1582/15, від 18.07.2018 у справі №905/1587/15, від 05.06.2018 у справі №905/1585/15 та 26.07.2018 у справі №910/23359/15.

Наведене тлумачення норми про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору є усталеною практикою судів касаційної інстанції, оскільки було викладене також у абз. 3 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Отже, сплата штрафу відповідачем у межах визначеного законодавством строку, у даному випадку, не є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач пред`явив позов до закінчення 180-денного строку, визначеного законом для розгляду та задоволення відповідачем поданої позивачем претензії, а відтак спір не існував саме на момент подання даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Натомість, у даному випадку відповідачем не було прострочено виконання свого зобов`язання та відповідно у позивача не було порушеного права, відтак суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" в даній справі є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг" (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Степова, буд. 23/25; ідентифікаційний код 41509187) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) про стягнення 69 068,55 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в частині сплаченого судового збору, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Оіл Юг".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 11.09.2020.

Суддя Р.В. Бойко