УХВАЛА

01 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 906/941/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство "Калина"

представник позивача - Старунський А. Ф., голова, Рябчинський О. Ю., адвокат

відповідач-1 - Брусилівська районна державна адміністрація

представник відповідача-1 - не з`явився

відповідач-2 - Ставищенська сільська рада

представник відповідача-2 - Замогильний О. С., голова, Руденко В. О., адвокат, Києнко Д. О., адвокат, Яковлєв А. В., адвокат

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Ставищенської сільської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 (суддя Лозинська І. В.) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 (головуючий суддя Миханюк М. В., судді Коломис В. В., Дужич С. П.) у справі за позовом Фермерського господарства "Калина" до Брусилівської районної державної адміністрації, Ставищенської сільської ради про визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. 27.10.2017 Фермерське господарство "Калина" (далі - Позивач, ФГ) звернулося до Реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції (далі - Служба), Ставищанська сільська рада (далі - Відповідач-2, Рада) з позовом про визнання протиправними дій Відповідача щодо реєстрації права власності за Радою на двоповерхове адміністративне приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Брусилівський район, с. Ставище, вул. Садова, 1 (далі - Приміщення); скасування державної реєстрації права власності за Радою на Приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що проведення державної реєстрації права власності на двоповерхове адміністративне Приміщення здійснено на підставі незаконних документів, які не можуть підтверджувати виникнення права власності на це приміщення у Ради.

2. 31.10.2018 Господарський суд Житомирської області рішенням, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019, закрив провадження в частині позовної вимоги до Служби; у задоволенні позову відмовив.

3. Постановою від 23.05.2019 Верховний Суд (головуючий суддя Мачульський Г. М., судді Кушнір І. В., Берднік І. С.) постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 та рішення Господарського суду Житомирської області від 31.10.2018 скасував, справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована відсутністю підстав вважати, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, тому висновки судів про наявність підстав для закриття провадження в частині вимог до Служби на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є неправильним, а судам належало надати оцінку на підставі зібраних у справі доказів спірним діянням Відповідача, відповідні функції якого були припинені із передачею їх іншій особі та вирішити спір в межах заявлених вимог із дотриманням положень статті 48 ГПК України. Суд вказав, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази в частині подання Відповідачем-2 заяви про реєстрацію права власності на Приміщення, до якої було подано рішення виконкому Ради № 95 від 25.07.2012, та за результатами розгляду якої та доданих до неї документів вирішено провести реєстрацію права власності на Приміщення за Відповідачем-2, у той час як постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.06.2013 у справі № 275/168/13-а, залишеною без змін ухвалами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 та Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014, визнано протиправним та скасовано рішення Ради № 95 від 25.07.2012. Також суди не встановили, яка конкретно частина спірного Приміщення знаходилася у користуванні Ради, а яка передана у користування Позивачу, та чи вибула його частина на законних підставах із користування Позивача на час звернення до суду із цим позовом, чи на все приміщення було зареєстровано право власності, чи на його частину, якщо так, то на яку, ту, що знаходилася у користуванні Відповідача-2, чи іншу.

Разом з цим, Суд вказав, що не можуть бути підставою для скасування судових рішень доводи Позивача про те, що він набув відповідні права на спірне Приміщення з посиланням на те, що викупив його із застави, ці доводи були належним чином оцінені судом апеляційної інстанції та відхилені ним з огляду на безпідставність, оскільки доказів придбання приміщення Позивач не надав.

4. 21.12.2019 Господарський суд Житомирської області рішенням, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020, позовні вимоги задовольнив повністю; визнав протиправними дії державного реєстратора Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області щодо реєстрації права власності за Радою на Приміщення; скасував державну реєстрацію права власності за Радою на Приміщення шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права на нерухоме майно: рішення державного реєстратора Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області від 28.01.2013 № 145485.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ні Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 (втратила чинність згідно з постановою КМУ № 868 від 17.10.2013, ні Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (втратила чинність на підставі постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015), ні чинним Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 № 553), не передбачено такий правовстановлюючий документ як баланс підприємства або протокол зборів співвласників паїв про передачу майна на баланс підприємства, а тому перебування Приміщення на балансі Ради, як зазначено у протоколі зборів співвласників земельних і майнових паїв колишнього КСП "Полісся" від 17.02.2007 та акті передачі-прийомки майна колгоспу "Дружба" на баланс сільської ради, поданих державному реєстратору Відповідачем-2 до заяви від 22.01.2013 (а. с. 19 - 23, т. 2), не свідчить про набуття нею права власності на вказане Приміщення. Отже державна реєстрація права власності на Адмінприміщення Радою здійснена Державним реєстратором з використанням не правовстановлюючих документів. Також у справі № 2/5007/56/11 суди встановили, що фактично Позивачу було передано лише перший поверх Приміщення, оскільки другий його поверх знаходиться у володінні та користуванні Ради з моменту його побудови 1967 року (а. с. 219 - 224, т. 6).

5. Відповідач-2 (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

6. Ухвалою Верховного Суду від 08.07.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Ради, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 25.08.2020 о 13 год. 40 хв.

7. 31.07.2020 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить подану касаційну скаргу залишити без задоволення, а прийняті у справі судові рішення залишити без змін.

Позивач вважає, що в касаційній скарзі Відповідач-2 не зазначає, яким чином суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права відповідно до частини третьої статті 311 ГПК України.

На думку Позивача, Скаржник не звернув уваги на те, що Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд постановою від 23.05.2019, перевіряв у тому числі і юрисдикційність цього спору та не знайшов підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 231, частини першої статті 313 ГПК України. Крім того, Вищий адміністративний суд України у рішенні від 05.07.2017 у справі № 806/926/14 за позовом Позивача до Реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області за участю третьої особи - Ради про визнання дій протиправними, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії, вказав, що за суб`єктним складом та сутністю спору ця справа підлягає розгляду господарським судом.

Позивач вказав на відсутність необхідності доводити дотримання ним положень статей 257, 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за відсутності відповідної заяви Ради про застосування позовної давності, поданої до ухвалення рішення в суді першої інстанції.

Вважає, що суди попередніх інстанцій оцінили зібрані у справі докази та дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права власності.

8. 25.08.2020 у судовому засіданні у цій справі Суд оголосив перерву до 01.09.2020.

У призначене судове засідання 01.09.2020 з`явилися представники Позивача та Відповідача-2.

9. Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 жовтня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого з 12.03.2020 постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

В той же час Cуд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням наведених рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду касаційної скарги у визначену дату.

Суд констатує, що учасники справи мали можливість висловити свої позиції у касаційній скарзі та відзиві на неї, а до визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у призначеному судовому засіданні 01.09.2020.

10. Розгляд цієї справи здійснюється відповідно до положень ГПК України з урахуванням змін, внесених Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", який набрав чинності 08.02.2020, та яким частину другу статті 287 ГПК України викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

11. Дослідивши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

12. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

13. Подану касаційну скаргу, з посиланням на частину другу статті 287 ГПК України, скаржник мотивує неврахуванням судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.06.2018 у справі № 905/3377/15, за якими на позивача покладений обов`язок обґрунтовувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, тому потребують захисту.

14. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 1 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У розумінні наведеної норми до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи.

Водночас, пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 у справі №1-10/2004 роз`яснено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Так, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

15. Водночас, як вказав Верховний Суд у постанові від 02.06.2020 у справі № 910/2354/19, під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

16. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням загальних зборів співвласників майна реформованого колгоспу "Полісся" від 02.10.2003, зокрема, затверджено "Звіт про експертну оцінку основних засобів ТОВ "Дружба" загальною вартістю 713 419, 00 грн; визнано достроково розірваними договори оренди, укладені з ТОВ "Дружба"; передано ФГ "Калина" в оперативне управління майновий комплекс вартістю 713 419, 00 грн, на виконання якого за актом прийому-передачі майна від 08.11.2003 від ТОВ "Дружба" Позивачу на відповідальне зберігання і користування було передано Майно, у тому числі під № 20 Приміщення.

17. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.07.2010 у справі № 12/224-НМ визнано незаконними і скасовано рішення Ставищенської сільської ради від 22.06.2006 "Про передачу у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню" в частині взяття на баланс Приміщення та рішення від 13.04.2007 "Про висновки комісії по вирішенню майнових питань реформованого КСП "Полісся" правонаступник ТОВ "Дружба" в частині вилучення з оперативного управління і користування ФГ "Калина" і взяття на баланс Приміщення.

Зазначеним рішенням встановлено також, що наданими до справи матеріалами підтверджено факт прийняття зборами співвласників майна реформованого колгоспу "Полісся" рішення про включення Приміщення до переліку майна, що підлягало паюванню, та включення його на баланс ФГ "Калина".

18. Також постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.05.2011 у справі № 2-а-274/2011, залишеною без змін ухвалами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2011 та Вищого адміністративного суду України від 10.07.2012, визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Ради від 21.05.2009 № 55 "Про виготовлення технічної документації та видачу свідоцтва про право власності на адміністративний будинок".

Вказаною постановою встановлено, зокрема, що двоповерхове адміністративне приміщення по вул. Садова, 1 в с. Ставище на час прийняття зазначеного рішення Ради перебувало та перебуває у користувача майном реформованого КП "Полісся" - ФГ "Калина" згідно з рішенням загальних зборів співвласників майна від 02.10.2003, яке ніким не оспорювалося та є дійсним.

19. Наведені обставини підставно взяті до уваги судами попередніх інстанцій під час розгляду даної справи та свідчать про наявність у Позивача легітимного інтересу у спірних правовідносинах щодо спірного Приміщення, за захистом якого він звернувся і стосовно можливості захисту якого Верховний Суд зробив висновок у постанові від 02.06.2020 у справі № 910/2354/19. На підставі цього Суд доходить висновку про те, що оскаржувані рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з урахуванням та відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 905/3377/15, на яку посилається Скаржник.

20. Також у касаційній скарзі Скаржник послався на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17, в якій Суд вказав, що під час визначення юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження.

21. Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Суд дійшов висновку, що у цій справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

22. Водночас, у справі, що розглядається, місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2016 у справі № 806/926/14 за позовом ФГ "Калина" до Реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Ставищанської сільської ради Брусилівського району Житомирської області щодо визнання протиправними дій реєстраційної служби щодо реєстрації права власності за Ставищанською сільською радою на двоповерхове адміністративне приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Ставище, вул. Садова, 1; скасування державної реєстрації права власності за Ставищанською сільською радою на вказане приміщення; зобов`язання реєстраційної служби внести відомості до державного реєстру прав щодо скасування реєстрації права власності за Ставищанською сільською радою на зазначене приміщення, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України як такої, що не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та зазначив, що спір стосується права власності осіб на об`єкт нерухомості, тобто за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду у порядку, визначеному нормами ГПК України

Наведені встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини є такими, що унеможливлюють існування підстав для закриття провадження у справі з посиланням на необхідність розгляду справи за правилами адміністративного процесуального закону, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 591/3999/17-ц та постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 922/584/19.

23. Касаційна скарга також містить посилання на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 620/3905/18, в якій зазначено, що "звернення позивача до суду із позовом про визнання протиправними дій державного реєстратора… розглядається, розглядається в порядку адміністративного судочинства лише тоді, коли воно покликане необхідністю захисту його прав не у сфері публічно-правових відносин, а його корпоративних та майнових прав.".

24. Водночас, варто враховувати, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Наведений висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

25. Втім, постанова Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 620/3905/18 не містить висновку, про який вказав Скаржник у касаційній скарзі, а предметом розгляду у вказаній справі були вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу в частині донарахування ПДФО та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

26. Натомість у даній справі розглядаються вимоги про визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а отже правовідносини у справі, що розглядається, та вказаній справі, на яку містить посилання касаційна скарга, не є подібними.

27. Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанцій закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі (як це має місце у цій справі, де суди здійснили захист легітимного інтересу Позивача у спірних правовідносинах щодо спірного Приміщення, про можливість захисту якого (легітимного інтересу) Верховний Суд зробив висновок у постанові від 02.06.2020 у справі № 910/2354/19), або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

При цьому, зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

28. З огляду на викладене, враховуючи, що визначена підстава касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, на яку послався Скаржник, не знайшла свого підтвердження, Суд доходить висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Ставищенської сільської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 у справі № 906/941/17 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак