Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 921/406/20
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Леньги Андрія Володимировича

до відповідача: Фермерського господарства "Персей Агро"

про стягнення заборгованості в сумі 403868 грн 04 к.

встановив: 18.06.2020 Фізична особа-підприємець Леньга Андрій Володимирович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фермерського господарства "Персей Агро" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг по збиранню врожаю сільськогосподарських культур №10 від 10.10.2018 в сумі 403868 грн 04 к.

23.06.2020 Господарський суд Тернопільської області передав матеріали позовної заяви (справу № 921/406/20) до Господарського суду Івано-Франківської області за територіальною підсудністю (ухвала від 23.06.2020).

Вирішення судом процесуальних питань.

17.07.2020 суд відкрив провадження у справі та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі, суд надіслав сторонам на адреси, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яку позивач отримав 23.07.20, а відповідач 27.07.20, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, долучених до матеріалів справи.

17.07.2020 суд встановив відповідачу для подання відзиву на позов п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Разом з тим, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" внесені зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Враховуючи те що Закон набрав чинності 17.07.2020 процесуальний строк на подання відповідачем відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження закінчився 06.08.2020.

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг по збиранню врожаю сільськогосподарських культур №10 від 10.10.2018 в частині повної оплати послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 234300 грн 00 к. за період з 11 листопада 2018 року 05 червня 2020 року. Керуючись статтями 625, 611 Цивільного кодексу України та п.4.6 договору позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Позиція відповідача.

Відповідач відзив на позов не подав.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом спору є матеріально - правова вимога про стягнення заборгованості за порушення строку оплати наданих послуг зі збору врожаю сільськогосподарських культур. 10.10.2018 сторони спору уклали договір №10 про надання послуг по збиранню врожаю сільськогосподарських культур №10 (далі-договір).

Сторони уклали договір письмово у формі єдиного документа, його підписали повноважні особи обох сторін за договором та скріпили печатками сторін. Згідно з п. 6.6 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до закінчення розрахунків сторонами.

Згідно з п 1.1. договору предметом договору є надання виконавцем послуг зі збирання врожаю сої зернозбиральними комбайнами на площах замовника.

Виконавець зобов"язується провести збирання врожаю сільськогосподарських культур на площах замовника методом прямого комбайнування або підбиранням валків по узгодженості з ним у відповідності з агротехнічними вимогами в обсягах забезпечених замовником. Виконати збиральні роботи з подрібненням пожнивних решток або складання їх у валки по домовленості із замовником. Забезпечити своїми силами і за свої кошти технічне обслуговування та ремонт збиральної техніки (п.п. 2.1 договору).

Відповідно до п.2.2. договору замовник зобов"язався оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур. Замовник проводить оплату в грошовій формі з розрахунку: збирання врожаю сої - 1100 грн 00 к. без ПДВ за один га площі, на якій були виконані роботи виконавцем. Замовник розраховується з виконавцем, виходячи із фактично виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в процесі збирання врожаю. Остаточний розрахунок проводиться в день підписання Акта виконаних робіт, але не пізніше десяти днів після закінчення робіт.

На виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги зі збирання врожаю сої, що підтверджується підписаним сторонами Актом надання послуг №23 від 31 жовтня 2018 року, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Як свідчать матеріали справи, а саме копії платіжних доручень: №66 від 30 листопада 2018 року на суму 10000 грн 00к., № 159 від 10 грудня 2018 року на суму 20000 грн 00 к., №190 від 14 грудня 2018 року на суму 10000 грн 00 к. та №4906 від 15 січня 2019 року на суму 70000 грн.00к. відповідач частково провів розрахунок на суму 110000 грн 00 к., що призвело до виникнення заборгованості останнього перед позивачем в сумі 234300 грн 00 к.

07.05.2020 позивач надіслав претензію №2 про оплату боргу (докази отримання відповідачем містяться у матеріалах справи), однак вона залишена без відповіді та виконання, у зв"язку з чим позивач на підставі п.4.6 договору і з врахуванням вимог ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 140013 грн 90 к - пені, 11480 грн 98 к. - 3% річних та 18073 грн 16 к. - інфляційних нарахувань та звернувся за захистом порушеного права до суду.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901ЦК України).

Відповідно до наведеного, договір укладений між позивачем і відповідачем, є договором надання послуг.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов"язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6. ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Висновок суду.

Факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг в строк встановлений договором підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 234300 грн 00 к. - заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних за період з 11.11.2018 - 05.06.2020, сума яких менша за суму заявлену позивачем до стягнення та задовольняє вимоги в частині стягнення 11471 грн 42 к. 3% річних. В частині стягнення 09 грн 56 к. 3% річних суд відмовляє, оскільки позивач при їх розрахунку не врахував положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України , відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Щодо вимог позивача про стягнення пені.

Позивач відповідно до умов договору за період з 11.11.2018 - 09.06.2020, враховуючи часткові оплати нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що становить 140013 грн 90 к.

Проте, відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань " розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6. ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Суд самостійно з урахуванням вказаних обмежень розрахував пеню за допомогою ІПС "Законодавство" розмір якої становить 61554 грн 88 к. В частині стягнення 78459 грн 02 к. пені належить відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних нарахувань.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" більші за суму інфляційних втрат заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 18073 грн 16 к. в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 234300 грн 00 к. основного боргу, 61554 грн 88 к. - пені, 11471 грн 42 к. - 3% річних та 18073 грн 16 к. - інфляційних нарахувань.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 6058 грн 00 к., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 10 червня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог судовий збір в розмірі 4880 грн 97 к. - покладає на відповідача, судовий збір в розмірі 1177 грн 03 к. - на позивача.

Керуючись ст. 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Леньги Андрія Володимировича до Фермерського господарства "Персей Агро" про стягнення заборгованості в сумі 403868 грн 04 к. - задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Персей Агро", вул. Калуське шосе, буд. 2А, с.Угринів, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423 (код 34217403 ) на користь Фізичної особи-підприємця Леньги Андрія Володимировича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1 ) - 234300 (двісті тридцять чотири тисячі триста гривень) 00 к. основного боргу, 61554 грн 88 к. - пені, 11471 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят одна гривня) 42 к. - 3% річних та 18073 грн 16 к. - інфляційних нарахувань, а також 4880 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят гривень) 97 к. судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення 78459 (сімдесят вісім тисяч чотириста п"ятдесят дев"ять гривень) 02 к. пені та 09 (дев"ять гривень) 56 к. 3 % річних відмовити.

Судовий збір в сумі 1177 грн 03 к. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.09.2020

Суддя Т. В. Максимів