ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.09.2020 Справа № 914/2295/19

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Галамай О.З., суддів Петрашка М.М. та Яворського Б.І., за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглядаючи спільну позовну заяву позивача 1: Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, м. Вашингтон, США та позивача 2: Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів

до відповідача Львівської міської ради, м. Львів

третя особа 1, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України, м. Київ,

третя особа 2, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивачів: Міністерство культури України, м. Київ,

третя особа 3, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивачів: Львівська обласна державна адміністрація, місто Львів

про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради № 5034 від 25.04.2019 Про відмову Об`єднанню Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, обмеженої вул. Я. Рапапорта, вул. Базарною, вул. Броварною, вул. Клепарівською

За участю представників:

від позивача1: Шейхет Мейлах представник;

від позивача2: Шейхет Мейлах директор, Могінська Т.А. та Шумелда Р.Р. представники;

від відповідача: Шмотолоха О. П. представник;

від третьої особи 1: Курса О.С. представник;

від третьої особи 2, 3: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, м. Вашингтон, США та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до відповідача Львівської міської ради за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Кабінет Міністрів України, Міністерство культури України, Львівська обласна державна адміністрація про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради № 5034 від 25.04.2019 Про відмову Об`єднанню Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, обмеженої вул. Я. Рапапорта, вул. Базарною, вул. Броварною, вул. Клепарівською.

Ухвалою суду від 18.11.2019 відкрито загальне позовне провадження.

Розгляд справи неодноразово відкладався, враховуючи вжиті на території України карантинні заходи та клопотання учасників справи про відкладення.

Хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду.

26.08.2020 від позивачів надійшли пояснення щодо предметної підсудності, в яких зазначали, що вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа. Ствердили, що об`єктом захисту у даному спорі є пам`ятка культурної спадщини, інтерес до збереження релігійної самобутності, тому у позивача є право на використання спірної земельної ділянки в релігійних та культурних цілях, а також право на збереження об`єктів культурної спадщини як громадської організації, яке виникло в силу закону, за ознакою наявності на земельній ділянці єврейського цвинтаря та пам`ятки культурної спадщини. Також звертає увагу на те, що предмет спору (земельна ділянка) обтяжена речовими правами позивачів, відповідача та третіх осіб, які міська рада просить залучити до участі у справі. Тому позивачі вважають, що судовий захист як їх прав, так і інших осіб слід здійснювати за правилами господарського судочинства.

Відповідачем 02.09.2020, 09.09.2020 подано суду доповнення та уточнення (узагальнення) до клопотання про залучення третіх осіб.

Також 09.09.2020 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, просив суд в разі закриття провадження у справі клопотання про залучення третіх осіб залишити без розгляду.

У судовому засіданні 09.09.2020 представники позивачів заперечили щодо клопотання про закриття провадження у справі з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник відповідача підтримала подане клопотання про закриття провадження у справі.

Представник третьої особи 1 підтримала доводи позивачів.

Треті особи 2, 3 явку повноважних представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, судом встановлено таке.

Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу звернулися до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просили визнати бездіяльність Львівської міської ради та її виконавчого комітету щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", а саме, щодо здійснення заходів з утримання та збереження місць давніх поховань - Старого єврейського кладовища; не замовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25 серпня 2004 року; визнати незаконними дії Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо відмови у замовленні проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища, в порядку визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25 серпня 2004 року; зобов`язати Львівську міську раду та її виконавчий комітет: замовити розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку, визначеному для земель історико-культурного призначення; виконати вимоги розпорядження КМУ №604-р від 20.07.1998.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року у справі № 462/3403/16-а позов задоволено. Визнано бездіяльність Львівської міської ради та її виконавчого комітету щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України", а саме, щодо здійснення заходів з утримання та збереження місць давніх поховань - Старого єврейського кладовища та не замовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку, визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25 серпня 2004.

Визнано незаконними дії Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо відмови у замовленні проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку, визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25 серпня 2004.

Зобов`язано Львівську міську раду та її виконавчий комітет: замовити розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища, в порядку визначеному для земель історико-культурного призначення; виконати вимоги розпорядження КМУ №604-р від 20.07.1998.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 462/3403/16-а, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2018 постанову Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2017 скасовано та винесено нову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано бездіяльність виконавчого комітету Львівської міської ради в частині організації та встановлення меж території історико-культурного призначення - Старого єврейського кладовища в порядку, визначеному Постановою КМУ № 1094 від 25.08. 2004 протиправною.

Зобов`язано Львівську міську раду дати дозвіл замовнику Об`єднанню Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на розробку проекту землеустрою.

Дане рішення набрало законної сили.

Ухвалою Залізничного районного суду від 24.06.2019 у справі № 462/3403/16-а визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 462/3403/16-а.

Вирішено надіслати окрему ухвалу на адресу Львівської міської ради для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 462/3403/16-а. Встановлено строк для надання відповіді на окрему ухвалу - 30 календарних днів з дня її отримання.

Однак ухвалою Львівської міської ради № 5034 від 25.04.2019 ухвалено відмовити Об`єднанню Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництву Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4, 7000 га, обмеженої вул. Я. Рапапорта, вул. Базарною, вул. Броварною, вул. Клепарівською, для утримання та збереження місць давніх поховань Старого єврейського кладовища.

Позивачі звернулись до господарського суду з позовом про визнання протиправною вказаної вище ухвали Львівської міської ради № 5034 від 25.04.2019.

Підставою такого звернення до суду слугувало невиконання Львівською міською радою постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 462/3403/16-а.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, зокрема й про скасування рішення щодо надання відповідного дозволу, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції. А тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 160/4211/19, від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 127/16433/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 820/4219/17, від 16 та 22 січня 2019 року у справах № 361/2562/16-а та 371/957/16-а).

При цьому згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування Відтак позов подано у звязку із невиконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 462/3403/16-а.

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц).

Крім того, згідно постанови ВП ВС від 21.03.2018 по справі №536/233/16 у порядку адміністративного судочинства підлягають спори про оскарження рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо їхніх повноважень зі здійснення землеустрою, якщо підставою спорів є, зокрема, відмова у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та скасування раніше прийнятого місцевою радою рішення про надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою, порушення органом місцевого самоврядування порядку та строків надання дозволу на розробку проекту із землеустрою, за умови якщо на земельну ділянку не встановлено речового права позивача - фізичної особи або третіх осіб.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Проте дана справа стосується лише стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, тобто об`єкт цивільного права ще не сформований, в той час, як юрисдикція господарського суду поширюється на вирішення питань щодо наявності чи відсутності в особи цивільного права.

Щодо наявності на земельній ділянці обтяжень третіх осіб, слід зазначити, що такі не залучені до участі у справі та не є її учасниками.

Крім того, предметом даного спору не є відмова в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та скасування раніше прийнятого місцевою радою рішення про надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою, де умовою для визначення юрисдикції даного спору є зясування того чи не встановлено на земельній ділянці речове право позивача - фізичної особи або третіх осіб (Постанова ВП ВС від 21.03.2018 у справі №536/233/16).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Оскільки провадження у справі підлягає закриттю, клопотання відповідача про залишення без розгляду клопотань з уточненнями про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 231, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі № 914/2295/19.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та оскаржується в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 15.09.2020.

Головуючий суддя Галамай О.З.

Суддя Петрашко М.М.

Суддя Яворський Б.І.