номер провадження справи 34/109/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 Справа № 908/1724/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

при секретареві судового засідання Махно О.О.,

розглянувши матеріали справи № 908/1724/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ідентифікаційний код юридичної особи 20077720 (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача Комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі", ідентифікаційний код юридичної особи 32597943 (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Героїв праці, буд. 11)

про стягнення 55 938 грн 54 коп.

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Свідерський К.Е., довіреність № 01/060 від 20.01.2020,

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 18.06.2020 про стягнення з Комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі", 55 938 грн 54 коп., у т.ч.: 43325 грн 49 коп. - пені, 3884 грн 26 коп. - 3% річних, 3434 грн 84 коп. - інфляційних втрат, 5293 грн 85 коп. - збитків та суму судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу № 6686/18-КП-13 від 24.10.2018 щодо строків розрахунку за природний газ.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 11, 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 217, 231, 264, 265 Господарського кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2020 справу № 908/1724/20 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.07.2020 у справі №908/1724/20 позовна заява прийнята судом до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 30.07.2020 о 12 год. 20 хв.

21.07.2020 до господарського суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить зменшити розмір пені, враховуючи відсутність збитків у позивача, повне виконання зобов`язання

28.07.2020 до господарського суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив та клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача.

В судовому засіданні 30.07.2020 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу "Акорд".

Суд відкрив судове засідання з розгляду справи 908/1724/20. Перевірив явку представників сторін, представник позивача в судове засідання не з`явився.

На початку судового засідання суд оголосив про надходження відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, які приймаються судом до розгляду.

За наслідками судового засідання 30.07.2020, у зв`язку з тим, що спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 07.09.2020 о 12 год. 00 хв.

13.08.2020 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву з доказами направлення іншій стороні.

26.08.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для надання документів фінансової звітності позивача та відповідні документи.

31.08.2020 до суду електронною поштою від позивача надійшли додаткові пояснення, які були також направлені відповідачеві та заява про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні 07.09.2020 здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою комплексу "Акорд".

Судом прийняті до розгляду надані сторонами письмові документи та докази.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат не заперечував, просив суд зменшити розмір пені до 30% від заявленої до стягнення суми пені та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків.

За наслідками судового засідання суд прийняв рішення, про що в судовому засіданні оголосив його вступну та резолютивну частини.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

УСТАНОВИВ:

24.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством "Дніпрорудненські теплові мережі" (споживач, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу № 6686/18-КП-13.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00), ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили опалу за природний газ виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного на місяцем поставки газу.

За умовами пп. 6 п. 7.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

За умовами п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 12.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 по 26.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою від 31.10.2018 №1 викладено п.п. 2.1, 3.8-3.9, 5.3, 12.1 у новій редакції. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 по 31.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2018.

Додатковою угодою № 2 від 02.11.2018 викладено п.п. 1.4, 2.1, 3.1, 5.1-5.3, 6.3 12.1 у новій редакції. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 по 30.11.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 3 від 30.11.2018 викладено розділи 1-12 договору у наведеній в угоді редакції. Постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 замовлений споживачем обсяг природного газу в кількості 75 тис. куб. метрів. Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі газу. Ціна за 1000 куб. м газу становить 7482,61 грн (з ПДВ). Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної сплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно), місяця, наступного за місяцем постачання газу. В будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору (тобто до 25 числа (включно), місяця, наступного за місяцем постачання газу). За прострочення оплати споживачем встановлено раніше визначену пеню. Договір діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Угода набуває чинності з дати її підписання і діє з 01.12.2018.

Також сторонами укладено додаткову угоду № 4 від 18.03.2019 щодо передачі з 01.10.2018 по 30.04.2019 135, 472 тис. куб. м замовленого споживачем природного газу. Угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2018.

Додатковою угодою № 5 від 18.03.2019 сторони визначили дію пунктів договору.

Додатковою угодою № 6 від 26.03.2019 змінено назву постачальника.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди від 30.11.2018 № 3), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2, п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні позивача, яке направляється не електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

На виконання п. 11.2 договору, 20.02.2019 позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору, повідомлення вих. № 26-1171/1.17-19, яким інформував відповідача про те, що з 01.03.2019 у правовідносинах між позивачем та відповідачем за договором застосовуються пункти 2.3. 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13. 5.7, абз. п`ятий п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 договору; та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз. 1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 договору.

На виконання договору та додаткових угод в період з листопада 2018 року по березень 2019 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1024272 грн 29 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на суму 173342,18 грн, від 31.12.2018 на суму 257102, 54 грн, від 31.01.2019 на суму 272599,03 грн, від 28.02.2019 на суму 213366,68 грн, від 31.03.2019 на суму 107861,86 грн, від 30.04.2019 на суму 73539,11 грн.

Пунктом 5.1 договору (з урахуванням додаткової угоди № 3 ) передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсотквової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідач повністю оплатив спожитий природний газ, проте з простроченням, що вбачається з виписки позивача по операціям за період з 01.10.2018 по 29.02.2020.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував відповідачеві 43325 грн 49 коп. пені, 3884 грн 26 коп. 3% річних, 3434 грн 84 коп. інфляційних втрат та 5293 грн 85 коп. збитків

Стягнення з відповідача на користь позивача 55 938 грн 54 коп., у т.ч.: 43325 грн 49 коп. пені, 3884 грн 26 коп. 3% річних, 3434 грн 84 коп. інфляційних втрат, 5293 грн 85 коп. збитків було предметом судового позову у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані умовами договору постачання природного газу № 6686/18-КП-13 від 24.10.2018 (з додатковими угодами), який за змістом закріплених у ньому прав та обов`язків сторін є договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норми ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами договору, з урахуванням додаткових угод, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар. Розрахунки проводяться виключно коштами шляхом 100-відсотквової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

При цьому суд враховує положення норми ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач вірно визначив, що по акту за листопад 2018 строк оплати настав 26.12.2018, а прострочення оплати виникло з 27.12.2018.

По акту за грудень 2018 року строк оплати настав 25.01.2019, а прострочення оплати виникло з 26.01.2019.

По акту за січень 2019 року строк оплати настав 25.02.2019, а прострочення оплати виникло з 26.02.2019.

По акту за лютий 2019 року строк оплати настав 25.03.2019, а прострочення оплати виникло з 26.03.2019.

По акту за березень 2019 року строк оплати настав 25.04.2019, а прострочення оплати виникло з 26.04.2019.

Як свідчать матеріали справи відповідач оплатив поставлений газ з простроченням.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 7.2 договору (в редакції додаткової угоди № 3) у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Договором не встановлено періоду нарахування пені, отже вона може бути нарахована за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач здійснив розрахунок в межах цього строку.

За прострочення оплати природного газу за листопад 2018, грудень 2018, січень 2019, лютий 2019 та березень 2019 року позивач нарахував пеню за загальний період з 27.12.2018 по 25.10.2019 в загальній сумі 43325 грн 49 коп.

Суд перевірив розрахунок пені за допомогою ІПС «Законодавство» та визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 43325 грн 49 коп. обґрунтованими, правомірно заявленими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач нарахував за прострочення оплати природного газу, спожитого в період листопад 2018 - березень 2019 року, 3% річних за період з 27.12.2018 по 14.11.2019 в сумі 2877 грн 87 коп. та за зобов`язаннями лютого та березня 2019 року 3434 грн 84 коп. інфляційних втрат за загальний період: квітень 2019-жовтень 2019.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунок 3% річних за допомогою ІПС «Законодавство» та визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3884 грн 26 коп. та 3434 грн 84 коп. інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди обґрунтованими, правомірно заявленими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу вимог ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не довів належними доказами наявність підстав для зменшення розміру пені до 30% відсотків розміру пені, заявленої до стягнення та відсутність підстав для стягнення збитків.

Так, клопотання відповідача про зменшення розміру пені обґрунтовано наступним.

КП "Дніпрорудненські теплові мережі" є єдиним підприємством, розташованим на території м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Відповідно до затверджених видів діяльності, підприємство використовує природний газ виключно на виробництво теплової енергії. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Враховуючи загальнодержавне значення роботи бюджетних підприємств, зокрема закладів освіти, наше підприємство не має права припинити надання па їх об`єкти теплової енергії. Крім того, представник відповідача зазначає, що відключення окремих боржників з числа населення, які мешкають у житловому фонді територіальної громади є неможливим, так як суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", Правилам користування тепловою енергією, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198, наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.05 № 4 "Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання". За таких обставин, заявник вважає, що КП "Дніпрорудненські мережі" змушене постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її на об`єкти споживачів, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані нашим підприємством комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобов`язанням підприємства за спожитий природній газ.

Заборгованість за послуги з теплопостачання значно перевищує заборгованість перед постачальниками (кредиторами), що в свою чергу не дозволяло провести своєчасні розрахунки з позивачем (Баланс станом на 31.03.2020). відповідач постійно здійснює заходи по стягненню заборгованості. Також, однією з причин збільшення заборгованості є запроваджений на території України з 12.03.2020 карантин.

Проти вказаного вище клопотання відповідача позивач заперечив з підстав, викладених у відповіді на відзив зокрема, обґрунтовуючи це тим, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Статтею 233 ГК України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності зі п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18, вирішуючи, в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтями 7, 13 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

З огляду на викладене, вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Оцінивши у сукупності надані докази, зіставляючи майнові інтереси обох сторін, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд не вбачає виключних підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені до розміру 30 % від суми позовних вимог.

Також, суд зазначає, що зобов`язання з оплати природного газу за договором постачання природного газу № 6686/18-КП-13 від 24.10.2018 покладаються саме на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач є юридичною особою і відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Підписавши договір постачання природного газу № 6686/18-КП-13 від 24.10.2018, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи те, що факт порушення зобов`язань підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення сплати поставленого природного газу, а також відсутність виключних підстав для зменшення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 43325 грн 49 коп. пені.

Згідно з п. 1.2 договору № 6686/18-КП-13 від 24.10.2018 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, і відповідач не позбавлений права звернення до вказаних суб`єктів господарювання із відповідними вимогами про погашення заборгованості та нарахування штрафних санкцій.

Щодо стягнення збитків (договірної санкції) за договором № 6686/18-КП-13 від 24.10.2018 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди від 30.11.2018 № 3), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2, п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. 3 підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні позивача, яке направляється не електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті позивача.

На виконання п. 11.2 договору, 20.02.2019 позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначену в п. 12 договору, повідомлення вих. № 26-1171/1.17-19, яким інформував відповідача про те, що з 01.03.2019 у правовідносинах між позивачем та відповідачем за договором застосовуються пункти 2.3. 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 договору; та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз. 1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п. 6.4 договору.

Відповідно до п. 3.13 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 18.03.2019) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили планові обсяги постачання природного газу по кожному з місяців окремо. Згідно вказаного пункту договору, обсяг газу встановлений у т.ч. по місяцях (розрахункові періоди).

Положенням п. 2.2 договору сторони встановили, що споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного гачу, які визначені п.2.1 цього договору повністю покривають погреби споживача у відповідних розрахункових періодах.

Крім того, п. 2.4 договору передбачено, що перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору - газовий місяць в значенні Кодексу ГТС).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу - п. 3.8 Договору.

Матеріали справи містять копії актів приймання-передачі природного газу, укладені по кожному місяцю окремо.

Згідно п.3.8.1 споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді.

Положення договору узгоджуються з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), щодо відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику.

Відповідно до п. 10 розділу 2 Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Відповідно до п. 23 Розділу 3 Правил, постачальник має право вимагати від побутового споживача відшкодування збитків у передбачених цими Правилами випадках.

Пунктом 1 Розділу 6 Правил передбачено порядок розрахунку розміру збитків.

Таким чином, спеціальним нормативним актом врегульовані відносини між постачальником та покупцем природного газу її тому числі щодо стягнений збитків, як компенсації вартості різниці між підтвердженим та фактично спожитим обсягом природного газу.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник. який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 ЦК України).

Пунктом 3.13 договору (в редакції додаткової угоди № 3) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- 3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- 3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;- замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до пункту 6.2 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.

Згідно пункту 6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до пункту 2.1 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 18.03.2019 року, постачальник передає споживачу у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 13.000 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 14,415 тис.куб.м.

Відтак, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 1,415 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

16.05.2019 позивачем на адресу відповідача було відправлено Акт-претензію за вих.№ 26-1172-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 5 293,95 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором, згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову.

На час розгляду справи збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Суд перевіривши розрахунок збитків, зазначає що він є правильним ((14,415 - 13,000 тис.куб.м) *7482,61 грн * 0,5 = 5 293,95 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 5 293,85 грн (як заявлено у позові) збитків, передбачених договором, як компенсаційна величина, підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд визнав обґрунтованими та задовольнив у повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 43325 грн 49 коп. пені, 3884 грн 26 коп. 3% річних, 3434 грн 84 коп. інфляційних втрат, 5293 грн 85 коп. збитків

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 2102,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі", ідентифікаційний код юридичної особи 32597943 (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Героїв праці, буд. 11) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ідентифікаційний код юридичної особи 20077720 (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6) 43325 (сорок три тисячі триста двадцять п`ять) грн 49 коп. пені, 3884 (три тисячі вісімсот вісімдесяти чотири) грн 26 коп. 3% річних, 3434 (три тисячі чотириста тридцять чотири) грн 84 коп. інфляційних втрат, 5293 (п`ять тисяч двісті дев`яносто три) грн 85 коп. збитків та 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 14.09.2020.

Суддя А.О. Науменко