УХВАЛА

15.09.2020Справа № 910/13654/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши заяву Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви»

до Тернопільської обласної державної адміністрації

про визнання протиправним і скасування пункту розпорядження,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування пункту 2 розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 10.05.2019 № 261-од «Про статути релігійних організацій ПЦУ сіл Залужжя та Людвище Шумського району у новій редакції», яким зареєстровано у новій редакції Статут релігійної організації «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського р-ну Тернопільської області Тернопільської єпархії Православної Церкви України».

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог закону при прийнятті оскаржуваного розпорядження.

Разом з указаною позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій заявник просить суд: 1) зупинити дію рішення державного реєстратора Управління з питань внутрішньої політики, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації Ігнатюк Марії Павлівни шляхом зупинення дії реєстраційного запису № 5000581 від 15.05.2019 щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - Релігійна громада «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви;

2) визначити спосіб і порядок виконання заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання Тернопільської обласної державної адміністрації відновити у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про повне та скорочене найменування юридичної особи, а також усі інші відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви у стані, що існував до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційного запису № 5000581 від 15.05.2019.

Розглянувши вказану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Оскільки у цьому випадку позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, при розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Суд зазначає, що вказаний заявником захід забезпечення позову щодо зупинення дії реєстраційного запису не входить до переліку, наведеного у ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, заявник не позбавлений заявити інший захід, необхідний для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Однак, суд зазначає, що заявником не наведено належних обґрунтувань та не доведено в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, що існує реальна загроза, що невжиття вказаного ним заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення державного реєстратора шляхом зупинення дії реєстраційного запису може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

За переконанням суду, невжиття вказаного заходу забезпечення (зупинення дії реєстраційного запису) не призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та можливості позивача захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду.

У зв`язку з відмовою у задоволенні заяви про вжиття заходу забезпечення позову, як похідна не підлягає задоволенню також і вимога заявника про визначення способу і порядку виконання заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання Тернопільської обласної державної адміністрації відновити у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про повне та скорочене найменування юридичної особи, а також усі інші відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви у стані, що існував до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційного запису № 5000581 від 15.05.2019.

При цьому суд звертає увагу, що вказана вимога заявника заявлена неправомірно, оскільки фактично відновлює вже порушене право позивача, за яким він звернувся до суду, повертаючи його у попередній стан, та нівелюючи необхідність поданого позову, що суперечить меті вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Отже, наведене вище зумовлює відмову у задоволенні заяви Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Релігійної громади «Парафія Різдва Пресвятої Богородиці» села Людвище Шумського району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/13654/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали: 15.09.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко