ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.09.2020м. ДніпроСправа № 904/2945/20

за позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОТЕХ-УНІВЕРСАЛ", м. Дніпро

про визнання спірного наказу незаконним

Суддя Петренко Н.Е.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОТЕХ-УНІВЕРСАЛ" про визнання спірного наказу незаконним.

10.06.2020 від позивача надійшла заява про забезпечення позовної заяви, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом:

- накладання арешту на об`єкт незавершеного будівництва "Водно-спортивну базу "Локомотив", розташовану на земельній ділянці розміром 0,6 га, кадастровий номер :03:305:0039, у місті Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 1-К.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що акт, який оскаржується у цій справі №904/2945/20 створив підстави для переоформлення права власності по вказаному об`єкту. Перехід права власності на підставі оскаржуваного акту, а тим більше будь-які подальші переоформлення матимуть наслідком виникнення незаконних з точки зору позову власників майна. Таким чином, на момент можливого задоволення позову можуть з`являться нові особи, прав та обов`язків яких стосуватиметься позов, що з одного богу змусить позивача подавати новий позов до нових власників, що саме по собі може стати нескінченним.

Позивач вказує, що внаслідок того, що в проміжку часу між рішенням адміністративного суду в першій та другій інстанції з`явився новий власник майна і це зумовило держреєстратора відмовити у виконанні судового рішення, яке було подано позивачем.

29.01.2020 реєстратором було прийнято рішення №5086648 про відмову у скасуванні, яким відмовлено в скасуванні запису про право власності/внесені запису про скасування державної реєстрації права за номером 14804902 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 04.

Також, 29.01.2020 реєстратором було прийнято рішення №50864896 про відмову у скасуванні, яким відмовлено скасуванні запису про право власності/внесені запису про скасування державної реєстрації права за номером 14805384 розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером спеціального розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, позивач надає, в додатку до позову, як і в додатках до цієї заяви Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що на теперішній час є судове рішення №201/10251/17 від 20.07.2017 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким прямо заборонено розпоряджатися майном. Акт, що оскаржується, однозначно суперечить забороні.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником об`єкта незавершеного будівництва "Водно-спортивну базу "Локомотив", розташованого на земельній ділянці розміром 0,6 га, кадастровий номер :03:305:0039, у місті Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 1-К є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ().

Проте, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області () перебуває у стані припинення. У зв`язку з чим, позивач не розуміє, як державний реєстратор прийняв в листопаді рішення про реєстрацію права власності за особою, яка на пів року раніше була ліквідована.

Крім того, позивач вказує, що 20.05.2020 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №201/7276/17 була постановлена ухвала, якою знято арешт з вищезазначеного нерухомого майна. Так, з 2017 по 2020 існував арешт на вищезазначене нерухоме майно, що унеможливлювало, як формування майна в 2019 році, так і конкурс в 2020 році та безперечно свідчить про намір відчужити майно.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровській області від 10.06.2020 позовну заяву до розгляду залишено без руху для усунення недоліків.

15.06.2020 представник відповідача надав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

17.06.2020 до господарського суду було надано матеріали на виконання вимог ухвали господарського суду від 10.06.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2020 прийнято позовну заяву за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 01.10.2020.

Суд розглянувши заяву про забезпечення позову за вих.№б/н б/д, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, дійшов висновку про необхідність її повного задоволення з огляду на наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

За змістом статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" від 17.07.2008 Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Статтею 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (пункти 1, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Приймаючи рішення про забезпечення позову господарський суд взяв до уваги, що предметом позовних вимог є визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 14.04.2020 №12/01-126-РП і у разі задоволення позовних вимог рішення суду повинно бути виконаним з огляду на положення пункту 1 статті 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, якою гарантується кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Отже, завданням суду під час судового розгляду справи №904/2945/20 є дослідження фактичних обставин щодо визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 14.04.2020 №12/01-126-РП та наявність складу цивільного правопорушення у діях відповідача і як наслідок підтвердження або спростування факту порушення прав позивача.

За змістом частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Крім того, відповідно до п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до постанови Верховного суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що досліджуючи таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи ос порених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суди мають досліджувати "чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Господарський суд взяв до уваги, що обрані заходи до забезпечення позову не призведуть до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості, а застосовуються як гарантія задоволення законних вимог позивача у разі задоволення позову.

Таким чином, Господарський суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вказаний захід забезпечення позову спрямований на належне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Отже, забезпечення позову у даній справі є таким, що перебуває у зв`язку з предметом позовної вимоги, є адекватним заявленим вимогам та співвідноситься з правом, про захист якого просить позивач.

Господарський суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, чим буде позбавлено позивача ефективного способу поновлення порушених прав. Крім того, якщо буде продано чи іншим чином відчужено майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва «Водно-спортивну» базу " Локомотив ", розташований на земельній ділянці розміром 0,6 га, кадастровий номер :03:305:0039 у місті Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 1-К до винесення рішення по справі №904/2945/20, існує велика вірогідність неможливості виконання рішення та необхідності додатково оспорювати інші акти та правочини.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що обраний позивачем засіб забезпечення позову є співмірним і відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечує збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігає порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Господарський суд вважає, що у разі добропорядності відповідача, обрані господарським судом заходи не створять незручностей для відповідачів, а лише забезпечать схоронність майна та фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №5023/5386/12.

Заходи зустрічного забезпечення господарський суд, станом на 14.09.2020, вважає за доцільне не застосовувати.

Керуючись статтями 74, 76, 91, 136-140, 144, 233-235, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Накласти арешт на об`єкт незавершеного будівництва "Водно-спортивну базу "Локомотив", розташовану на земельній ділянці розміром 0,6 га, кадастровий номер :03:305:0039, у місті Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 1-К.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Боржник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (частина 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України), а саме з 14.09.2020.

Ухвала, як виконавчий документ підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала може бути оскаржена, що передбачено статями 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її прийняття, тобто до 15.09.2023.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Е. Петренко