ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Справа№ 910/2644/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Осипов Д.В. (довіреність від 10.06.2020 року №08-31/15-Д/187);

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сумиобленерго"

на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року

у справі №910/2644/20 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 453 117, 60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" про стягнення 453 117,06 грн., з яких: заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії за липень 2019 року та серпень 2019 року у сумі 4 633,83 грн., інфляційні втрати у сумі 22 543,92 грн., 3% річних у сумі 35382,70 грн., пеню у сумі 390 556,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення відповідачем зобов`язань за надані послуги з розподілу електричної енергії за липень 2019 року та серпень 2019 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року у справі №910/2644/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" заборгованість у сумі 4 633, 83 грн., інфляційні нарахування у сумі 69, 51 грн., 3% річних у сумі 45, 03 грн., пеню у сумі 468, 99 грн. та судовий збір у сумі 78,26 грн.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, тоді як доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

В той же час, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження факту наявності прострочення заборгованості відповідача перед позивачем за договором №2612/5 від 26.12.2018 року за періоди, які вказані у позовній заяві, а саме: у липні 2019 року - 7 533 122,83 грн., серпні 2019 року - 1 499 444,79 грн., вересні 2019 року - 1 502 928,59 грн., у жовтні 2019 року - 1 502 928,59 грн., листопаді 2019 року - 1 502 928,59 грн., у грудні 2019 року - 1 502 928,59 грн., а тому суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних лише за період липень - серпень 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року по справі №910/2644/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав, що суд необґрунтовано не встановив на стадії підготовчого засідання факту заборгованості, на підставі якої розраховано ціну позову у даній справі. Апелянту не було повідомлено про наявність зауважень суду щодо розрахунку ціни позову та доказів, які підтверджують цей розрахунок, а тому і не було надано жодних пояснень щодо наявної фактичної заборгованості, на підставі якої було розраховано пеню, 3% річних та інфляційні витрати. Апелянт зазначає, що рішенням господарського суду міста Києва від 16.08.2019 року у справі №910/4787/19 з відповідача було стягнуто заборгованість з розподілу електричної енергії за лютий 2019 у сумі 2 054 291,04 грн.; рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2019 у справі №910/8635/19 з відповідача було стягнуто пеню у розмірі 303 381,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 66 328,84 грн.; 3% річних у розмірі 25 673,01 грн. (заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії за період з березня 2019 року по травень 2019 року у розмірі 3 980 537,03 грн. була сплачена відповідачем 31.07.2019 року); рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2019 року було стягнуто з відповідача заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії за червень 2019 року у розмірі 1 498 294,76 грн. Як вказує апелянт, розрахунок пені, інфляційних втрат і 3% річних здійснювалось з урахуванням вищевказаних сум заборгованості і періодів прострочення виконання зобов`язань за договором. У копії рахунків, які надав апелянт містилася технічна помилка у вигляді невірного номеру договору, щодо якого відповідач не заявляв заперечень у відзиві.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/2644/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2644/20 та призначено справу до розгляду на 08.09.2020 року.

Представник позивача у судовому засіданні 08.09.2020 року апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 08.09.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача був повідомлений належним чином.(а.с. 236)

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 08.09.2020 року за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, акціонерне товариство "Сумиобленерго" (надалі - позивач, оператор системи) є оператором системи розподілу електричної енергії, яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.11.2018 року №1445.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО", яке діє на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 06.11.2018 року, проводить свою господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачам.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року №1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 1 січня 2019 року до 1 січня 2021 року. Територія здійснення діяльності ДПЗД "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії" - територія України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

19.12.2018 року відповідач надав позивачеві, як оператору системи, заяву-приєднання, та приєднався до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті оператора системи за адресою: https//www.soe.com.ua. (а.с. 25)

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, 26.12.2018 року між АТ "Сумиобленерго" та ДП "Укрінтеренерго" на підставі заяви-приєднання був укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії №2612/5 (пункт 24 Реєстру суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу), який є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника як послуги оператора системи (надалі - Договір).

У відповідності до п. 2.1 договору, оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що постачальник здійснює оплату послуг з розподілу електричної енергії оператора системи згідно з умовами глави 3 договору.

Згідно п. 3.1 договору ціна договору складає вартість послуг з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника, яка обраховується з застосування тарифів на послуги з розподілу електричної енергії на відповідних класах напруги, затверджених НКРЕКП відповідними постановами на певний період, на обсяги електричної енергії, розподілені споживачам постачальника.

Відповідно до п. 3.2 договору постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з відповідними договорами про постачання електричної енергії, розподіл забезпечує постачальник.

Розрахунковим періодом для цілей договору є календарний місяць (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4. договору оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати вартості послуг з розподілу електричної енергії за 30 днів до початку розрахункового періоду, після надання повідомлення про замовлений обсяг купівлі електричної енергії на відповідний розрахунковий період.

Пунктом 4.2 договору визначено, що постачальник зобов`язаний виконувати умови договору, здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов договору.

Договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до його умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання (п. 9.1 договору).

Сторонами погоджено, що за підсумками надання послуг з розподілу електричної енергії в розрахунковому періоді оператор системи складає та надає протягом 5 робочих днів на погодження постачальнику акт про надання послуг з розподілу електричної енергії. Протягом 2 робочих днів з дня отримання акту про надання послуг з розподілу електричної енергії постачальник повертає підписаний примірник даного акту оператору системи. Оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок оператора системи (п. 3.5. договору).

Відповідно до актів про виконання робіт про надання послуг з розподілу електричної енергії згідно договору №2612/5 від 26.12.2018 року, які підписані сторонами, позивачем у липні 2019 року на суму 1150,03 грн. та у серпні 2019 року на суму 3483,80 грн. надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами для споживачів відповідача 2 класу. (а.с. 28-29)

Звертаючись до суду із вказаним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не оплатив вартість наданих послуг у липні та серпні 2019 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 4633,83 грн, а також 390 556,61 грн - пені, 35 382,70 грн - 3% річних, 22 543,92 грн - інфляційних втрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, тоді як доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

В той же час, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження факту наявності прострочення заборгованості відповідача перед позивачем за договором №2612/5 від 26.12.2018 року за періоди, які вказані у позовній заяві, а саме: у липні 2019 року - 7 533 122,83 грн., серпні 2019 року - 1 499 444,79 грн., вересні 2019 року - 1 502 928,59 грн., у жовтні 2019 року - 1 502 928,59 грн., листопаді 2019 року - 1 502 928,59 грн., у грудні 2019 року - 1 502 928,59 грн., а тому суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних лише за період липень - серпень 2019 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами був укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №2612/5 від 26.12.2018 року, за умовами якого договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника.

Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» є оператором системи розподілу електричної енергії, яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1445 від 16.11.2018 року, і проводить свою господарську діяльність з надання послуг з розподілу електричної енергії на території Сумської області.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке діє на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 06.11.2018 року, проводить свою господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1023-р державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії» на період з 1 січня 2019 року до 1 січня 2021 року. Територія здійснення діяльності ДПЗД «Укрінтеренерго» як постачальника «останньої надії» - територія України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до п. 66 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" - це визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Пунктами 2.1.14 та 2.1.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі також - НКРЕКП) від 14.03.2018 року №312 (надалі - ПРРЕЕ) передбачено, що оператор системи не має права відмовити електропостачальнику, який звертається щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності відповідного оператора системи. Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи надає послуги з розподілу електричної енергії споживачам постачальника за ЕІС кодами споживачів та їх точок вимірювання.

Згідно з пунктом 3.4 Договору оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати вартості послуг з розподілу електричної енергії за 30 днів до початку розрахункового періоду, після надання повідомлення про замовлений обсяг купівлі електричної енергії на відповідний розрахунковий період.

Сума попередньої оплати розраховується на основі наданого постачальником, в строк визначений умовами договору, повідомлення про замовлений обсяг розподілу електричної енергії, що буде розподілений оператором системи споживачам постачальника в розрахунковому місяці.

Постачальник здійснює остаточний розрахунок за надані послуги з розподілу електричної енергії з оператором системи за попередній розрахунковий період протягом п`яти банківських днів після отримання акту про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до пункту 3.3 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Абзацами 1 і 3 пункту 3.5 договору передбачено, що за підсумками надання послуг з розподілу електричної енергії в розрахунковому періоді оператор системи складає та надає протягом 5 робочих днів на погодження постачальнику акт про надання послуг з розподілу електричної енергії. Протягом 2 робочих днів з дня отримання акту про надання послуг з розподілу електричної енергії постачальник повертає підписаний примірник даного акту оператору системи. Оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок оператора системи.

В матеріалах справи містяться підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень акти про виконання робіт про надання позивачем послуг для споживачів відповідача з розподілу електричної енергії згідно договору №2612/5 від 26.12.2018 року у липні та у серпні 2019 року.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції у липні 2019 року позивачем поставлено електроенергію в кількості 1 200 кВт год вартістю на загальну суму 1 150,03 грн та у серпні 2019 в кількості 4 229 кВт год вартістю на загальну суму 3 483,80 грн.

Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо особливого порядку розрахунків, як на підставу звільнення ДПЗД "Укрінтеренерго" від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Так, 18.01.2019 року НКРЕКП були внесені зміни до Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників універсальних послуг, постачальника "останньої надії" та операторів систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №700 від 13.06.2013 року, відповідно до яких з метою погашення заборгованості перед оптовим постачальником, оплата електричної енергії такому постачальнику повинна здійснюватись у 100% розмірі. Тобто, усі кошти, що сплачують споживачі "останньої надії" (у тому числі які мають заборгованість) спрямовуються, у першу чергу, на оплату електричної енергії постачальнику, а потім - на оплату послуг з її розподілу.

Отже, особливий алгоритм розрахунків, що викликаний умовами функціонування галузі, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання договірних зобов`язань та не обумовлена сторонами в укладеному між ними договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, оскільки відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання щодо оплати заборгованості за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії за період липень-серпень 2019 року, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 4 633,83 грн. основної заборгованості.

Так, позивачем було заявлено до стягнення інфляційні нарахування за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 22 543,92 грн., 3% річних за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 35 382,70 грн., пеня за період з липня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 390 556,61 грн.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 6.6. договору передбачено, що у випадку порушення термінів остаточного розрахунку за надані послуги з розподілу електричної енергії оператор системи має право нарахувати постачальнику пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення), 3% річних та інфляційні нарахування за кожен день прострочення. Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування нараховуються до повного виконання постачальником своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені, заявлених позивачем до стягнення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні нарахування у сумі 69,51 грн., 3% річних у сумі 45,03 грн. та пеня у сумі 468,99 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем не надано належних доказів в підтвердження факту наявності прострочення заборгованості відповідача перед позивачем за договором №2612/5 від 26.12.2018 року за періоди, які вказані у позовній заяві, а саме: у липні 2019 року - 7 533 122,83 грн, серпні 2019 року - 1 499 444,79 грн, вересні 2019 року - 1 502 928,59 грн, у жовтні 2019 року - 1 502 928,59 грн, листопаді 2019 року - 1 502 928,59 грн, у грудні 2019 року - 1 502 928,59 грн.

Так, з наданої позивачем Довідки нарахувань та оплат по платі за послуги з розподілу електричної енергії, вбачається, позивачем нараховано заборгованість станом на липень 2019 року у розмірі 1 499 444,79 грн, серпень 2019 року - 1 502 928,59 грн, вересень 2019 року - 1 502 928,59 грн, жовтень 2019 року - 1 502 928,59 грн, листопад 2019 року - 1 502 928,59 грн, грудень 2019 року - 1 502 928,59 грн, з приміткою "в т.ч. 1 498 294,76 грн заборгованість стягнена за рішенням суду, але не сплачена".

В той же час, в обґрунтування позовних вимог позивачем не зазначено про наявність рішення суду щодо стягнення заборгованості з відповідача за договором №2612/5 від 26.12.2018 року та не надано жодного доказу на підтвердження вище зазначених обставин.

Посилання апелянта на те, що рішеннями господарського суду міста Києва по справам №910/4787/19 від 16.08.2019 року, №910/8635/19 від 26.09.2019 року, №910/11260/19 від 14.11.2019 року були встановлені вказані вище суми заборгованості за попередні періоди, колегією суддів відхиляються, оскільки про такі рішення позивачем не було зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позову довідках та розрахунках заборгованості.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Твердження апелянта на те, що вказані рішення є загальнодоступними та повинні були бути враховані судом першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не спростовує обов`язку позивача довести розмір наявної заборгованості відповідно до вимог ст. 74 ГПК України.

Також, у відповідності до наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, вказується про заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії на 01.07.2019 року у розмірі 7 533 122,83 грн. з посиланням на акти виконання робіт по договору №2612/5 від 26.12.2018 року за період з лютого 2019 року по серпень 2019 року.

В той же час, як вірно вказав суд першої інстанції, позивачем належними та допустимими доказами не було підтверджено заборгованість відповідача у вказаній вище сумі, а саме в матеріалах справи відсутні акти виконання робіт у відповідності до вказаних у розрахунку сум.

Стосовно посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги п. 3,6 ч. 1 ст. 177 ГПК України, а саме не витребував акти виконаних робіт минулих періодів, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Тобто, обов`язок доказування позовних вимог покладено на позивача. У випадку, якщо позивач вважав, що даний доказ не міг бути поданий разом з позовною заявою, він міг у позовній заяві зробити відповідну заяву.

Однак, ні у позовній заяві, ні у матеріалах справи не міститься заява позивача, в якій останній повідомляє суд, що у разі необхідності ним будуть подані на вимогу суду документи, які підтверджують розмір заборгованості за минулі періоди, на які було нараховано пеню, втрати від інфляції та 3 відсотки річних.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

А тому, враховуючи вищевикладені висновки, додані до апеляційної скарги докази колегією суддів не приймаються у зв`язку необґрунтованістю неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з підстав, що об`єктивно не залежали від нього.

Окрім того, апелянт у судовому засіданні зазначив, що не міг подати докази, в зв`язку з запровадженням особливого режиму роботи судів на підставі, постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин, та у зв`язку з цим було обмежено перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом у приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, з урахуванням рекомендацій Ради суддів України, викладених у листі від 16.03.2020 року.

Колегія суддів вважає, зазначені доводи необґрунтованими, оскільки представник позивача не скористався своїм правом, передбаченим статтею 197 ГПК України, та не звернувся до суду з відповідним клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 27.03.2020 року представник позивача направив на адресу суду клопотання (а.с.104), в якому просив розглядати справу у відсутності уповноваженого представника позивача, та зазначив, що позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В свою чергу господарський суд міста Києва в ухвалі 08.04.2020 року визнав явку представників сторін не обов`язковою, та запропоновано учасникам справи подавати документи по справі засобами електронного, поштового зв`язку з урахуванням встановлених законодавчих обмежень щодо карантину. (а.с. 106-107)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені підлягають задоволенню частково у сумі 69,51 грн. - інфляційні нарахування, 45,03 грн - 3 % річних, 468,99 грн - пеня за загальний період з 14.08.2019 року по 31.12.2019 року.

Стосовно посилання апелянта на те, що в описовій частині рішення суд першої інстанції дійшов до висновку щодо підстав зміни найменування позивача з публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на акціонерне товариство «Сумиобленерго», проте в резолютивній частині рішення стягує на користь публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», колегія суддів зазначає, що невірне зазначення найменування апелянта в резолютивній частині рішення є опискою, допущеною у судовому рішенні, та не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року у справі №910/2644/20, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сумиобленерго" на рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року у справі №910/2644/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року у справі №910/2644/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/2644/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2020.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко