ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.2020 Справа № 905/1364/20

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; )

до Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради (84301, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 2-Б; )

про стягнення 97 248,79 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

С У Т Ь С П О Р У

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про стягнення 97 248,79 гривень, з яких: 33 613,59 гривень пеня, 6 590,89 гривень 3% річних, 57 044,31 гривень збитки.

Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір №3658/18-БО-6 від 12.10.2018 про постачання природного газу, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, а відповідач мав прийняти та оплатити позивачу цей газ на умовах цього договору. Як стверджує позивач, відповідач оплату здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання та зумовив звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного).

За приписами частини першої пункту 3 статті 12 господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Відповідно до ч.5 ст.252 господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд дійшов висновку, що справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа не є складною, а сума позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1364/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

На адресу Господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у додатку.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.08.2020 клопотання Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання у справі на 20.08.2020.

На електронну пошту суду 19.08.2020 від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив визнати поважними причини ненадання позивачем у встановлений строк відповіді на відзив та доказів у справі №905/1364/20, з огляду на впровадження на підприємстві дистанційного режиму роботи, продовжити позивачу строк для подання відповіді на відзив та доказів, відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 20.08.2020 задоволено вищевказане клопотання позивача, відкладено розгляд справи на 09.09.2020, продовжено сторонам строк на подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив до 04.09.2020.

02.09.2020 на адресу Господарського суду Донецької області від позивача надійшла відповідь на відзив.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

12.10.2018 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі по тексту позивач або постачальник) та комунальним виробничим підприємством Краматорська тепломережа Краматорської міської ради (далі по тексту відповідач або споживач) укладено договір на постачання природного газу №3658/18-БО-6 (далі по тексту договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього Договору (пункт 1.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018).

У подальшому між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди, зокрема: №1 від 22.10.2018, №2 від 27.10.2018, №3 від 07.11.2018, №4 від 06.12.2018, №5 від 20.03.2019, №6 від 29.03.2019, №7 від 29.03.2019, №8 від 19.04.2019.

Так, додатковою угодою №4 від 06.12.2018 сторони виклали розділи 1-12 договору, зокрема, в такій редакції.

Відповідно до пункту 1.2 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Постачальник передає споживачу у період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1317,893тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): жовтень 2018 року 19,605 тис. куб.м, листопад 2018 року 205,143 тис. куб.м, грудень 2018 року 243,323 тис. куб.м, січень 2019 року 342,884 тис. куб.м, лютий 2019 року 233,938 тис. куб.м, березень 2019 року - тис. куб.м, квітень 2019 року 34,000 тис. куб.м (п.2.1 договору в редакції додаткової угоди №5 від 20.03.2019 з урахуванням додаткової угоди №8 від 19.04.2019).

Допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +- 5 відсотків від зазначеного в п.2.1 обсягу без підписання додаткової угоди (п.2.5 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018).

Режим використання природного газу протягом розрахункового періоду (в т.ч. добове використання) споживач визначає самостійно в залежності від своїх виробничих потреб (п.2.7 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018).

Відповідно до п.3.8 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018) приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу (п.3.8.2 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018).

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п.3.11 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018).

Згідно п.4.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018) ціна за 1000 куб.м. газу становить 6 235,51грн., крім того податок на додану вартість 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7 482,61грн.

Пунктом 5.1. договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018 визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2. договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018).

У пункті 9.3 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018 сторони узгодили строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно п.11.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 06.12.2018 він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписано обома сторонами без заперечень та скріплено печатками.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм ст. 655-697, 712 Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 ГК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою наведеної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Господарським судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором постачання природного газу №3658/18-БО-6 від 12.10.2018 виконав належним чином, а саме поставив відповідачу природний газ, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі за жовтень 2018 року - квітень 2019 року, а відповідач порушив умови договору та не здійснив своєчасну оплату вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу, позивач звернувся до господарського суду та просить стягнути з відповідача 33613,59 гривень пені, 6590,89 гривень 3% річних, 57044,31 гривень збитків.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 33613,59 гривень.

Згідно частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 33613,59 гривень пені за загальний період з 27.11.2018 по10.04.2019 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у жовтні 2018 року лютому 2019 року.

Разом з тим, відповідно до ст.1, ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» метою останнього є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного. Встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказаний нормативно-правовий акт набрав чинності 07.02.2015.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Згідно п.2 ст.1 постанови КМУ №705 від 25.07.2012 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Відповідно до п.6 статуту Акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою КМУ від 14.12.2016. №1044 (в редакції постанови КМУ від 06.03.2019. №226), предметом діяльності компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу, газу (метану) вугільних родовищ; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; створення та експлуатація транзитних міждержавних систем транспортування нафти, нафтопродуктів і природного газу.

Законом України «Про енергозбереження» визначено, що «енергозбереження» - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів, а отже, в силу приписів чинного законодавства, позивач є енергопостачальною компанією.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

У матеріалах справи також наявні ліцензії НКРЕКП серії АД №041871, № 041872, № 041873 (зі строком дії до 11.10.2017), видані відповідачу на провадження діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» ліцензії та документи дозвільного характеру, видані суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, строк дії яких закінчився у період її проведення, вважаються такими, що продовжили свою дію на період проведення антитерористичної операції.

Отже, враховуючи наведене, а також предмет договору, згідно з яким газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), відповідач у даних правовідносинах є виконавцем/виробником комунальних послуг з постачання теплової енергії.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Краматорськ Донецької області (як у спірний період, так і на теперішній час), яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2015р. №1275-р.

Інформація про проведення АТО на території м. Краматорськ Донецької області є загальновідомою через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет.

Таким чином, з урахуванням того, що позивач є постачальником енергоресурсу, а відповідач - виконавцем/виробником комунальних послуг з постачання теплової енергії, які вироблялись/надавались у межах спірного періоду на території проведення антитерористичної операції, положення ч.2 ст.2 ЗУ №85-VІІІ від 13.01.2015 розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору, у зв`язку з чим нарахування пені за загальний період з 27.11.2018 по 10.04.2019 є безпідставним та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення 3% річних в загальному розмірі 6590,89гривень за зобов`язаннями жовтня 2018 року за період з 27.11.2018 по 27.12.2018, за зобов`язаннями листопада 2018 року за період з 27.12.2018 по 28.01.2019, за зобов`язаннями грудня 2018 року за період з 26.01.2019 по 17.02.2019, за зобов`язаннями січня 2019 року за період з 26.02.2019 по 14.03.2019, за зобов`язаннями лютого 2019 року за період з 26.03.2019 по 09.04.2019.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних, судом встановлено що він є арифметично не вірним в частині визначення загальної суми 3% річних. Так, за здійсненим судом перерахунком загальний розмір 3% річних становить 7595,49гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі 6590,89 гривень.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення збитків у розмірі 57044,31гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 06.12.2018), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5 п.6.2, підп.8 п.6.2, підп.4 п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється не електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Як зазначає позивач, на виконання п.11.2 договору, 21.02.2019 позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначену в п.12 договору, повідомлення вих.№26-1575/1.17-19, яким інформував відповідача про те, що з 01.03.2019 у правовідносинах між сторонами застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5 п.6.2, підп.8 п.6.2, підп.4 п.6.3, абз. третій підп.2 п.6.4 договору, та не застосовуються пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1 підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2 п. 6.4 договору.

Доказів направлення повідомлення на електронну адресу відповідача позивачем не надано, натомість в матеріалах справи наявна додаткова угода №6 від 29.03.2019, якою сторони передбачили застосування вищевказаних пунктів договору з 01.03.2019.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, наступне.

Пунктом 3.13 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 06.12.2018) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору;

Ц- ціна природного газу за цим договором;

К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 06.12.2018) передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8 п.6.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 06.12.2018), споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Відповідно до підп.4 п.6.3 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 06.12.2018), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п.2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджується з положеннями п.1 Розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К- коефіцієнт, який визначається постачальникові та не може перевищувати 0,5.

20.05.2019 позивачем на адресу відповідача направлено акт-претензію за вих. №26-1242-19 від 16.05.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил у розмірі 56258,00 гривень за різницю між замовленим в березні 2019 року обсягом природного газу (193,000 тис. куб.м.) та фактичним обсягом використаного (208,037 тис. куб.м).

Акт-претензія за вих.№ 26-1242-19 від 16.05.2019 отримана відповідачем 28.05.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

19.06.2019 позивачем на адресу відповідача направлено акт-претензію за вих. № 26-2166-19 від 12.06.2019, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 27.11.2019 за вих. № 26-4246-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил у розмірі 786,31 гривень за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу (34,000 тис. куб.м.) та фактичним обсягом використаного (30,432 тис. куб.м).

Акт-претензія за вих. № 26-2166-19 від 12.06.2019 отримана відповідачем 02.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; лист від 27.11.2019 за вих. № 26-4246-19, отриманий Відповідачем 05.12.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Проте, станом на момент звернення із цим позовом до суду, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Перевіривши розрахунок збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 договору, розрахований на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил, суд дійшов висновку про його правомірність та задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 57 044,31 гривень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення 97 248,79 гривень підлягають частковому задоволенню.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 130, 185, 191, 231, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради про стягнення 97 248,79 гривень, з яких: 33 613,59 гривень пеня, 6 590,89 гривень 3% річних, 57 044,31 гривень збитки задовольнити частково.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства Краматорська тепломережа Краматорської міської ради (84301, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 2-Б; ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) 6 590,89 гривень 3% річних, 57 044,31 гривень збитків, а також 1 375,45 гривень судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 33 613,59 гривень пені відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 09.09.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2020.

Позивач: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; )

Відповідач: Комунальне виробниче підприємство «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (84301, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 2-Б; )

Суддя С.М. Фурсова