ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 вересня 2020 року Справа № 903/423/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Державного комунального підприємства Луцьктепло

про стягнення 59815,62 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Безпалюк О. Л., довіреність № 14-198 від 17.05.2019;

від відповідача: Запуговиченко О. В., довіреність № 19108 від 02.01.2020.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

позивач Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся до господарського суду з позовом до Державного комунального підприємства Луцьктепло про стягнення 59815,62 грн, з них 45337,80 грн заборгованості, 4788,94 грн пені, 3181,98 грн відсотків річних, 6506,90 грн інфляційних.

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на умови договору постачання природного газу № 3267/1718-РО-2 від 27.09.2017, на підставі якого відповідачу було поставлено газу на загальну суму 92342,28 грн, оплата якого відповідачем проведена частково, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 45337,80 грн; на суму боргу на підставі п.8.2 договору нараховано пеню в сумі 4788,94 грн; згідно ст.625 ЦК України нараховано 3181,98 грн відсотки річних та 6506,90 грн інфляційних.

Ухвалою суду від 17.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.07.2020, запропоновано відповідачу надати суду відзив, позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07.07.2020 відкладено підготовче засідання на 11.08.2020; ухвалою суду від 11.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.08.2020; ухвалою суду від 18.08.2020 відкладено розгляд справи по суті на 08.09.2020.

31.08.2020 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав письмові пояснення № 39/5-1496-20 від 31.08.2020, де вказує, що станом на 03.06.2020, сума основного боргу по договору становила 45337,80 грн; після відкриття провадження у справі відповідач 17.06.2020 направив лист № 2173/05 з проханням зарахувати переплату в сумі 6302,18 грн по договору № 2041/1920-РО-2 від 23.09.2019 на договір № 3267/1718-РО-2 від 27.09.2017; станом на 25.08.2020 сума основного боргу становить 39035,62 грн. Дані з додатками приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 08.09.2020 позов підтримав з підстав викладених у позові; представник відповідача позов визнає та не заперечує проти його задоволення, вказав, що станом на 07.09.2020 підприємством погашено частину боргу в сумі 9347,13 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 18.08.2020, а тому борг становить 29688,49 грн і просить зменшити розмір пені в зв`язку з важким фінансовим становищем підприємства та наявністю в суді позовів на значну суму.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив наступне.

27.09.2017 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та Державним комунальним підприємством Луцьктепло (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №3267/1718-РО-2, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору визначено природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.7 договору).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 8.2 договору вказано, що у разі невиконання споживачем п. 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу з жовтня 2017 березень 20187 року природний газ на загальну суму 92342,28 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018 (а.с. 28-33). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, переданого за період жовтень 2017 - березень 2018, виконав частково з порушенням строків оплати, визначених договором.

Внаслідок порушення строків оплати газу позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 4788,94 грн, 3 % річних в розмірі 3181,98 грн, інфляційні в розмірі 6506,90 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 45337,80 грн, після відкриття провадження у справі відповідачем частково погашена заборгованість в сумі 15649,31 грн, тому в даній частині провадження слід закрити на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України, решту боргу 29688,49 грн стягнути з відповідача.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Позивач на підставі пункту 8.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 4788,94 грн.

Дослідивши розрахунок пені, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, клопотання представника відповідача про зменшення пені в зв`язку з тяжким фінансовим становищем судом відхилено, оскільки зазначене в клопотанні не підтверджено доказами.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено вимогу стягнути 3 проценти річних у розмірі 3181,98 грн; інфляційні збитки, в розмірі 6506,90 грн за період з 10.2017 по 03.2018.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок процентів річних та інфляційних збитків, суд встановив, що розрахунки є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача у зв`язку із порушенням строку виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу підлягає 3181,98 грн - 3 проценти річних, 6506,90 грн збитків, завданих інфляцією.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Закрити провадження у справі на суму 15649,31 грн.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (вул. Гулака Артемовського,20, м.Луцьк, Волинська область, 43000, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Богдана Хмельницького 6, м. Київ, 01001, ) 44166,31 грн, з них 29688,49 грн основного боргу, 4788,94 грн пені, 3181,98 грн відсотків річних, 6506,90 грн інфляційних втрат, а також 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

10.09.2020.

Суддя С. В. Костюк