ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2249/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2249/20

За позовом: Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" (87505, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд.1; )

До відповідача: Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; )

про стягнення 114288,60 грн.

Представники:

від позивача: Рабко Т.О., довіреність

від відповідача: не з`явився

Встановив: Позивач - Приватне акціонерне товариство „Металургійний комбінат „Азовсталь" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця", з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.09.2020р. вх. № ГСОО 23371/20, про стягнення 114288,60грн.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 114228,60 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.08.2020р. прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2249/20. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "07" вересня 2020 р. о 12:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

06.08.2020р. представник позивача заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, згідно з яким представник позивача просить суд забезпечити проведення судового засідання у справі №916/2249/20 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. клопотання представника Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" від 10.08.2020р. задоволено. Доручено Орджонікідзевському районному суду м. Маріуполя забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання у справі №916/2249/20 07 вересня 2020р. о 12:00.

25.08.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

25.08.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

04.09.2020р. господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог по справі №916/2249/20, відповідно до якої позивачем було зазначено суду, що у зв`язку з технічними помилками при проведення розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, ним зменшено розмір позовних вимог по накладній №52720349 на 6603,60 грн., та Приватне акціонерне товариство „Металургійний комбінат „Азовсталь" просить суд стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 114228,60 грн.

Також, 04.09.2020р. позивачем було надано відповідь на відзив.

У судовому засіданні 07.09.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 10.09.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

В листопаді 2019 року - січні 2020 року позивачем - Приватним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" за залізничними накладними №№52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 було здійснено направлення вагонів з вантажем сталь листова.

Наразі, позивач вказує, що згідно календарного штемпеля на вказаних накладних, вагони №№ 52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 доставлені відповідачем із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку з чим сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, який направлявся за залізничними накладними №№52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 складає 114288,60 грн.

При цьому, позивач посилається на положення ст. 41 Статуту залізниць України, згідно яких залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Також, відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Як зазначає позивач, зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Так, з огляду на вказані положення, позивачем нарахована сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, який направлявся за відповідними залізничними накладними, що складає 114288,60 грн.

При цьому позивачем було зазначено, що відповідно до переуступленого напису, зробленого на спірних накладних №№ 52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 за підписами уповноважених осіб, право на пред`явлення позову передано - Приватному акціонерному товариству „Металургійний комбінат „Азовсталь".

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" направлено на стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 114228,60 грн.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що обставини, викладені в позовній заяві та суму штрафу були перевірені Регіональним центром управління перевезенням регіональної філії „Одеська залізниця" за допомогою автоматизованої системи розрахунку штрафів за прострочення терміну доставки вантажів.

Відповідачем було зазначено суду, що за результатами перевірки, штраф в сумі 114288,60 грн. є обґрунтованим.

Також було зазначено суду, що накладна №52720349 на суму 6603,60 грн. - включена раніше в підстави позову по справі №916/937/20 за позовом Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" до Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" про стягнення суми штрафу, який сплачено в липня 2020р. згідно рішення суду від 08.07.2020р.

Відповідачем було зазначено суду, що приймаючи до уваги, що позивач не зазнав жодних збитків у зв`язку з несвоєчасною доставкою вантажу, та спірний вантаж доставлено відповідачем вантажоодержувачу без втрат, керуючись ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, ст. 165 ГПК України, Акціонерне товариство „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" просить суд в позовних вимогах позивача про стягнення штрафу 120892,20 грн. за несвоєчасну доставку вантажів відмовити в розмірі 6603,60 грн.

Відповідно до поданого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем було зазначено наступне.

Відповідачем зазначає, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 230, ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідачем було зазначено суду, що визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій.

При застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (Інформаційний лист Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права" від 21.11.2011 N 01-06/1623/2011).

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідачем було вказано, що основне зобов`язання з перевезення вантажу залізницею виконано в повному обсязі, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи № 916/2249/20 не містять. Матеріали справи № 916/2249/20 не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

Відповідачем було пояснено суду, що відбулось різке зростання обсягу податкового навантаження на відповідача, причиною якого стали зміни у Податковому кодексі України, що набули чинності з 1 січня 2019 р. В зв`язку із зазначеними змінами, внесеними Законом України від 23.11.2018 № 2628-УІІІ, відповідач повністю позбавлений пільги зі сплати земельного податку у вигляді 25% розміру податку, обчислено відповідно до ст.ст. 274 і 277 Податкового кодексу України (пункт 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України в редакції до 31.12.2018), в тому числі за земельні ділянки у межах смуги відведення. В зв`язку із вищенаведеним обсяг коштів, сплачених відповідачем в якості земельного податку в 2020 році, майже в чотири раз перевищує аналогічні платежі за 2018 рік і складає більше 4 мільярдів грн.

Згідно із ст. 9 Закону України „Про залізничний транспорт", відповідач мав би отримувати з місцевих та державного бюджетів компенсацію збитків, пов`язаних із здійсненням пільгових пасажирських перевезень. Щоправда, з 1996 року ця норма не виконується. Лише за 2019 рік та перший квартал 2020 року Укрзалізниця недоотримала з бюджетів всіх рівнів понад 500 млн. грн. компенсації за перевезення пільговиків. У підсумку за 5 останніх років, збитки залізничної галузі від недоотриманого відшкодування з Державного бюджету України та місцевих бюджетів складають: 3 682,2 млн. грн. У лютому 2017 року стало неможливим використання залізничних шляхів між територією, де органи державної влади не здійснюють повноважень, та іншою частиною території України у зв`язку з тим, що невідомими особами було пошкоджено залізничні колії, а у АТ „Укрзалізниця" відсутній доступ до залізничної мережі на території, де органи державної влади не здійснюють повноважень. Залізничні вагони та локомотиви перебувають на станціях, в межах населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідно до Переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7.11.2014 р. № Ю85-р, що ще раз підтверджує, що означений залізничний рухомий склад не перебуває у фактичному володінні АТ „Укрзалізниця". З метою уникнення звинувачень у фінансуванні тероризму та неможливості забезпечення безпеки працівників, регіональною філією „Донецька залізниця" було припинено залізничне сполучення через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відновлення залізничної інфраструктури.

Також відповідачем було зазначено, що Указом Президента України від 15.03.2017р. №62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017р. "Про невідкладні додаткові заходи щодо протидії гібридним загрозам національній безпеці України", за змістом припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Після введення такої конвенційної заборони залізничні вагони в завантаженому та порожньому стані лінію зіткнення не перетинали. Отже, АТ «Укрзалізниця» не могло всупереч зазначеним заборонам та причинам незалежних від нього здійснювати перевезення, а тому були прийняті розпорядження № Ц-1/2-2/156 та № Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017 на підставі звернення регіональної філії „Донецька залізниця" АТ „Укрзалізниця", що призвело до втрат понад 20000 одиниць рухомого складу, які неможливо відновити за короткий проміжок часу. Враховуючи необхідність у перевезеннях пасажирів та вантажів, втратою частини рухомого складу АТ „Укрзалізниця" вимушена звертатися, як за внутрішніми так і за зовнішніми запозиченнями для відновлення рухомого складу з метою в подальшому вчасної доставки вантажів.

Відповідачем було пояснено суду, що Акціонерне товариство „Українська залізниця", є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, а також перевезення військових пасажирів та перевезення військових вантажів в зону операції об`єднаних сил. В той же час, стягнення з Акціонерного товариства „Українська залізниця" значних сум штрафів загрожує стратегічно важливому товариству зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що у свою чергу може призвести до масштабних та незворотних негативних наслідків для держави.

З урахуванням викладеного та зазначеного відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій по справі № 916/2249/20 про стягнення штрафу на 80% до розміру 22857,72 грн.

Надаючи відповідь на відзив, Приватним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" було зазначено суду наступне.

Позивачем було зазначено суду, що він вважає, що відповідачем в порушення ст.ст. 74. 76, 77 ГПК України, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушення термінів доставки мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин. Згідно зі ст. 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Неустойка, керуючись приписами статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником та завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Позивачем було зазначено суду, що норма статті 116 Статуту залізниць України е спеціальною нормою в даних правовідносинах та її застосування жодним чином не пов`язує нарахування штрафу із понесенням збитків або невиконанням своїх зобов`язань Позивачем перед іншими особами, а лише з дотриманням відповідачем строків доставки вантажу. Таким чином штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначеної норми Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якої чітко визначено розмір штрафу, який підлягає сплаті Відповідачем.

Виходячи із викладеного, за посиланням позивача, відповідачем не надано належних доказів які б свідчили про створення позивачем або іншими особами будь-яких перешкод для повноцінної роботи відповідача та не наведено жодних виняткових обставин для збільшення строків доставки вантажу.

Позивач зазначає, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафу, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Також було відзначено, що неправомірними є доводи відповідача щодо застосування висновків рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки зазначене рішення стосується вимог щодо нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, що є відмінним за правовою природою від вимог по стягненню штрафу за несвоєчасну доставку вантажу. В матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що у даному випадку є виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафу. При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд повинен враховувати інтереси обох сторін.

Позивачем було зазначено суду, що згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 07.10.2014р. „Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення" визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення АТО з 07.04.2014р. Крім того, м. Маріуполь віднесене до території проведення антитерористичної операції згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015р. „Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

Відповідно, м. Маріуполь (місце знаходження та реєстрації Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь") є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція. Вказана обставина значно ускладнила ведення господарської діяльності позивача. З врахуванням проблем в регіоні, пов`язаних з проведенням військових дій, дуже ускладнилася логістика поставок. Зокрема, Приватним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території.

30.04.2018 року Указом Президента України „Про затвердження рішення РНБО „Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей", введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно Наказу Президента України „Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей" розпочато з 14:00 30.04.2018 року операцію об`єднаних сил. Станом на теперішній час операція об`єднаних сил триває. Вказані виняткові обставини дуже суттєво вплинули на фінансовий стан позивача.

Позивачем було зазначено, що зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО, ООС (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення), заборгованість контрагентів перед позивачем, що негативним чином впливають на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку. Наразі металургійна галузь та підприємство відповідача перебувають у жорстокій глобальній кризі.

Також було зазначено позивачем, що підприємство є містоутворюючим для міста Маріуполя, розмір витрат на оплату праці, код рядка Звіту 2505, склав 2485849 тис, грн. відрахування на соціальні заходи, код рядка 2610 Звіту, розмір яких за підсумками 2019 року склав 538493 тис. грн., що свідчить про соціальну відповідальність підприємства та сплату обов`язкових податків та зборів. Станом на 31 грудня 2019р. позивач отримав збитки у розмірі 5670917 тис. грн.

За посиланням позивача, вищенаведене свідчить про тяжке фінансове становище позивача в результаті наявності вищенаведених виняткових обставин.

Щодо понесених позивачем збитків внаслідок затримки відповідачем вантажу, позивач вважає за необхідне зазначити, що Приватне акціонерне товариство „Металургійний комбінат „Азовсталь" є великим металургійним підприємством з замкнутим циклом виробництва, на якому здійснюється цілодобове виробництво, яке забезпечується сировиною, яка доставляється у більшій частині залізничним сполученням. Несвоєчасна доставка вантажу та порожніх вагонів призводить до затримки виробничого процесу, та як наслідок впливає на виконання позивачем обов`язків перед третіми особами щодо своєчасного відвантаження продукції контрагентам у повному обсязі, у зв`язку з чим має сплачувати штрафні санкції за невиконання умов договорів, а саме за невиконання обсягів поставки продукції 3-тім особам внаслідок затримки відповідачем вантажу.

За таких обставин, приймаючи все вищенаведене у сукупності, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін, на думку позивача, відсутні достатні підстави для зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно при наявності факту порушення термінів доставки вантажу Відповідачем, без наявності належних та допустимих доказів на підтвердження поважності, винятковості причин порушення перевізником встановлених термінів доставки, наявні підстави для стягнення штрафних санкцій, нарахованих на підставі ст. 116 Статуту залізниць України. Як пояснює позивач, в даному випадку слід зазначити, що порушення відповідачем встановлених термінів доставки має системний характер. Отже зменшення судами розміру штрафних санкцій не узгоджується з завданням неустойки, як засобу дисциплінування, оскільки замість припинення таких порушень, навпаки сприяє їх здійсненню.

З врахуванням вищевикладеного, як зазначає позивач, при відсутності норм гоподарсько-процесуального права, що встановлюють право господарського суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), не доведенням відповідачем належними та допустимими доказами винятковості обставин, які спричинили порушення термінів доставки вантажу, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, додатково позивачем було зазначено наступне. У позовній заяві позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по справі №916/2249/20.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із умовами п. 3.1 додаткової угоди №181 від 22.07.2020 до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018 оплата послуг здійснюється протягом шістдесяти календарних днів після підписання сторонами Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання клієнтом рахунків від Адвокатського об`єднання. В межах цієї справи позивач отримав правову допомогу на загальну суму 3 731,32грн. Згідно правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, з огляду на зміст пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З урахуванням викладеного та зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 114228,60 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 3731,32 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Судом встановлено, що в листопаді 2019 року - січні 2020 року позивачем - Приватним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" за залізничними накладними №№ 52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 здійснено направлення вагонів з вантажем сталь листова.

Згідно календарного штемпеля на вантаж за залізничними накладними №№ 52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 доставлений відповідачем із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу

Разом з тим, відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 затверджено Статут залізниць, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів (далі - Правила); Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ст. 6 Статуту, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

В абз. 1, 2 і 5 ст. 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Згідно п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 р. № 138) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 863/5084, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Отже, враховуючи наведене, залізнична накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Наявні в матеріалах справи спірні залізничні накладні свідчать про укладення між вантажовідправником і залізницею як перевізником договору перевезення вантажу.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як вантажовідправником, було передано відповідачу, як перевізнику, для перевезення вантаж - сталь листову, у залізничних вагонах на адресу одержувача, що оформлено залізничними накладними.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем вантажу до перевезення є підставою виникнення у відповідача зобов`язання доставити переданий вантаж у терміни, встановлені договором та законодавством.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною першою статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до частини першої статті 313 Господарського кодексу України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 41 Статуту, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Пунктами 1.1 та 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 865/5086, встановлено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно п. 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Правил оформлення перевізних документів, заповнення накладної на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил. За наявності в договорі між залізницею і вантажоодержувачем положень про електронний обмін документами на вантаж, що прибув за електронною накладною (із накладенням ЕЦП), одержувачу надається накладна в електронному вигляді у порядку, визначеному договором. За відсутності таких положень у договорі одержувачу видається накладна у паперовому вигляді, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем стації призначення. У разі прибуття вантажу за накладною у паперовому вигляді за наявності в договорі між залізницею і вантажоодержувачем положення про електронний обмін документами на вантаж оформлення видачі вантажу станцією призначення здійснюється за електронною накладною (із накладенням ЕЦП). Накладна в паперовому вигляді передається до розрахункового підрозділу залізниці та, у разі потреби, видається одержувачу.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.6 Правил оформлення перевізних документів, за одним перевізним документом приймаються до перевезення вантажі маршрутом або групою вагонів із дотриманням таких умов: вантажі мають бути одного найменування; вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу. Заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, у графі 29, яка визначає тип відправки: "Відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна", у відповідному місці проставляється позначка "х" і заповнюється ця графа відправником.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Станція відправлення відповідача здійснила перевірку відомостей у вказаних накладних (у тому числі графи 29 "Відправка"), підтвердила правильність їх заповнення відправником та проставила електронні цифрові підписи у графах 38 "Підпис" даних накладних, тобто, підтвердила приймання вантажу до перевезення.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд вважає, що відповідач погодився з типом відправки, а відтак, термін доставки має бути обчислений виходячи саме з типу відправки, визначеному у спірних накладних.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміст спірних накладних, а саме: дати відправлення вагонів зі станції відправлення (графа 56) та дати прибуття вагонів на станцію призначення (графа 51), вагони за спірними накладними доставлені відповідачем з порушенням строків, встановлених Статутом залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів.

Згідно п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Однак, передбачені п. 2.9 Правил відмітки на спірних накладних відсутні, а відтак, порушення термінів доставки вантажу у спірних випадках сталося внаслідок вини самого відповідача, як перевізника, який не забезпечив виконання умов договору.

Відповідно до пункту 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі регіональної філії „ Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" прийнятих на себе зобов`язань щодо своєчасної доставки вантажу.

Також судом враховується, що відповідно до переуступленого напису, зробленого на спірних накладних №№ 52885712, 52936572, 52983830, 52988391, 53111639, 53140836, 53156923, 53156949, 53162962, 53162996, 53162897, 53323879, 53386421 за підписами уповноважених осіб, право на пред`явлення позову передано - Приватному акціонерному товариству „Металургійний комбінат „Азовсталь".

Так, у відповідності з ч. 1, 2 ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до роз`яснень, наведених в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 04.04.2012 р. № 01-06/420/2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Поряд з цим суд зауважує про відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих прострочення доставки вантажу не з вини залізниці, а також недоведення відповідачем належними так допустимими доказами того, що прострочення доставки вантажу було зумовлено винятковими обставинами.

Приймаючи до уваги вищенаведене, дослідивши матеріали справи та перевіривши розрахунок позивача щодо заявленого штрафу у розмірі 114288,60 грн. суд вважає його вірним, а вимоги обґрунтованими та правомірними.

Щодо зменшення штрафу, суд зазначає наступне.

За умовами ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пункті 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року №01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" вказано, що зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

У відповідності до п. 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно п. 6.4. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 „Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Отже, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру штрафу. Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку щодо відсутності обґрунтованих підставі задля задоволення відповідного клопотання відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1-3 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як встановлено судом, 29.03.2018р. між Адвокатським об`єднанням „ВСЕУКРАЇНСЬКА АДВОКАТСЬКА ДОПОМОГА" та Приватним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" було укладено Договір №180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги), за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають у процесі господарської діяльності клієнта в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Також матеріали справи містять додаткову угоду №7/1 від 03.12.2018р. до Договору №180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29 березня 2018р., додаткову угоду №34 від 01.10.2019р. до Договору №180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29 березня 2018р., додаткову угоду №181 від 22.07.2020р. до Договору №180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29 березня 2018р.

Згідно із умовами п. 3.1 додаткової угоди №181 від 22.07.2020 до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018 оплата послуг здійснюється протягом шістдесяти календарних днів після підписання сторонами Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання клієнтом рахунків від Адвокатського об`єднання.

06 серпня 2020 року між між Адвокатським об`єднанням „ВСЕУКРАЇНСЬКА АДВОКАТСЬКА ДОПОМОГА" та Приватним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" було складено та підписано Акт №1 приймання-передачі наданих послуг за Додаткової угодою №181 від 22.07.2020р. до Договору №180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29.03.2108р., яким, зокрема, визначено, що вартість послуг адвокатського об`єднання за цим Актом приймання-передачі послуг становить 3731,32 грн.

Також, в матеріалах справи міститься розрахунок розміру винагороди приймання-передачі наданих послуг від 06.08.2020р. за Договором №180329/АЗСТ про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 29.03.2108р. та рахунок на оплату №580 від 06.08.23020р. на суму 3731,32 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд зазначає про доведеність позивачем факту понесення ним витрат на послуги адвоката у розмірі 3731,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, господарський суд вважає, що сплачені позивачем Адвокатському об`єднанню „ВСЕУКРАЇНСЬКА АДВОКАТСЬКА ДОПОМОГА" грошові кошти в якості витрат на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 3731,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі регіональної філії „ Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь Приватного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1; ) штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 114288 (сто чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 60 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3731 (три тисячі сімсот тридцять одну) грн. 32 коп.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко