ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2561/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.,

за участю представників:

від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - не з`явилися,

від учасників справи - не з`явилися,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу, прийняту суддею Лепехою Г.А., м. Одеса, повний текст складено 27.05.2020,

у справі №916/2561/17

за заявою: Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Порто-Франко"

до Фермерського господарства "Сади Градениці"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/2561/17 про визнання банкрутом Фермерського господарства "Сади Градениці", порушена за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Порто-Франко" ухвалою суду від 21.11.2017.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 у справі №916/2561/17 (суддя Лепеха Г.А.) застосовано до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області захід процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у Печерському р-ні/Печерський р-н/21081100; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026007; код класифікації доходів бюджету: 21081100) штраф у сумі 10510 грн.

Вказана ухвала суду мотивована безпідставним невиконанням Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області процесуального обов`язку, покладеного на останнього ухвалою суду, а саме: неподанням без поважних причин витребуваних місцевим господарським судом доказів.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 у справі №916/2561/17 про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції в ухвалах про витребування доказів не встановлено Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області строк для надання до суду витребуваної інформації та документів, при цьому у будь-якому разі в силу вимог процесуального закону у редакції, чинній на час постановлення цих ухвал, строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак висновок суду про наявність правових підстав для стягнення штрафу в порядку процесуального примусу є передчасним. Крім того, апелянт зазначає про те, що витребувані у нього матеріали були надіслані до місцевого господарського суду засобами поштового зв`язку та отримані останнім 03.06.2020, що свідчить про виконання Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області вимог відповідних ухвал Господарського суду Одеської області про витребування доказів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. від 14.07.2020 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу №916/2561/17 до розгляду на 16.09.2020 о 14:00.

Між тим, у зв`язку з надходженням до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 у справі №916/2561/17 про відмову у задоволенні заяви ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Сніткіної І.А. (вх.№3692/19 від 03.12.2019) про визнання недійсними договорів суборенди та застосування наслідків недійсності правочину, з огляду на перебування суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В. та Мишкіної М.А. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду №231 від 12.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2561/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/2561/17 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 у визначеному складі суддів справу №916/2561/17 прийнято до свого провадження.

У судове засідання 16.09.2020 представники Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та учасників справи не з`явилися, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

Учасники справи своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Одеської області від 04.09.2018 у справі №916/2561/17 визнано банкрутом Фермерське господарство "Сади Градениці", відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Фермерського господарства "Сади Градениці" арбітражного керуючого Степаненка Максима Михайловича.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2019 у справі №916/2561/17, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2020, відсторонено арбітражного керуючого Степаненка Максима Михайловича від виконання повноважень ліквідатора Фермерського господарства "Сади Градениці", призначено ліквідатором Фермерського господарства "Сади Градениці" арбітражного керуючого Сніткіну Ірину Анатоліївну та продовжено строк ліквідаційної процедури Фермерського господарства "Сади Градениці".

14.04.2020 до місцевого господарського суду від ліквідатора Фермерського господарства "Сади Градениці" Сніткіної Ірини Анатоліївни надійшло клопотання про витребування доказів №71сг від 13.04.2020 (вх.№9551/20 від 14.04.2020), в якому остання просила, зокрема, зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати до суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, а саме: чи здійснювався поділ (виділення в окремі земельні ділянки тощо) земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545; ким та коли видавалися накази щодо поділу (виділення в окремі земельні ділянки тощо) земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545; ким та коли видавалися розпорядчі документи про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки та новоутворених земельних ділянок, а також надати усі відповідні копії виданих наказів, розпоряджень тощо, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545 та новоутворених земельних ділянок з земельної ділянки, що мала кадастровий номер :01:002:0545.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2020 у справі №916/2561/17 продовжено строк ліквідаційної процедури Фермерського господарства "Сади Градениці" та повноваження арбітражного керуючого Сніткіної Ірини Анатоліївни; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати до суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, зокрема, чи здійснювався поділ (виділення в окремі земельні ділянки тощо) земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545; ким та коли видавалися накази щодо поділу (виділення в окремі земельні ділянки тощо) земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545; ким та коли видавалися розпорядчі документи про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки та новоутворених земельних ділянок, а також надати усі відповідні копії виданих наказів, розпоряджень тощо, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545 та новоутворених земельних ділянок з земельної ділянки, що мала кадастровий номер :01:002:0545.

Копію вказаної ухвали Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області було отримано 21.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №310.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/2561/17 повторно зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати до суду інформацію та належним чином засвідчені копії документів, зокрема, чи здійснювався поділ (виділення в окремі земельні ділянки тощо) земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545; ким та коли видавалися накази щодо поділу (виділення в окремі земельні ділянки тощо) земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545; ким та коли видавалися розпорядчі документи про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки та новоутворених земельних ділянок, а також надати усі відповідні копії виданих наказів, розпоряджень тощо, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0545 та новоутворених земельних ділянок з земельної ділянки, що мала кадастровий номер :01:002:0545.

Копія вищезазначеної ухвали була отримана Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області 19.05.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №500.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 у справі №916/2561/17 застосовано до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області захід процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у Печерському р-ні/Печерський р-н/21081100; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026007; код класифікації доходів бюджету: 21081100) штраф у сумі 10510 грн.

Застосовуючи вказаний захід процесуального примусу, місцевий господарський суд, посилаючись на пункти 1, 3 частини першої статті 135 Господарського процесуального кодексу України, виходив з безпідставного невиконання Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області процесуального обов`язку щодо подання витребуваних судом доказів.

Колегія суддів не погоджується з вищенаведеним висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 131 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Господарський процесуальний обов`язок - це належна поведінка особи в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Отже, господарський суд може вжити заходи процесуального примусу для запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у процесі розгляду справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 132 Господарського процесуального кодексу України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Частиною першою статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

За умовами частин першої, четвертої статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

В силу частин сьомої-дев`ятої статті 81 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, чинним процесуальним законодавством особам, у яких витребовуються докази, встановлено лише строк для повідомлення суду про неможливість подати доказ взагалі або вчасно, у той час як строк для подання особою витребуваних доказів Господарським процесуальним кодексом України не регламентований, а відтак такий строк має встановлюватися судом безпосередньо у постановленій ним ухвалі про витребування доказів.

Колегія суддів зауважує на тому, що всі ухвали суду, у тому числі і про витребування доказів, повинні бути зрозумілими, тобто такими, резолютивна частина яких не припускає кількох варіантів тлумачення, оскільки, окрім законності та обґрунтованості, рішення повинно відповідати також іншим вимогам, до яких належать вичерпність (повнота), визначеність, точність, зрозумілість. Судове рішення повинно бути зрозумілим не лише для суду, який його ухвалив, а й для усіх інших осіб.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.03.2019 у справі №1810з-18.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що ані в ухвалі від 14.04.2020, ані в ухвалі від 12.05.2020 місцевим господарським судом не встановлено Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області строк для надання витребуваної інформації та документів, що зумовило перебування останнього у стані невизначеності, оскільки обов`язок скаржника з надання доказів не був пов`язаний з конкретними часовими межами.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції під час постановлення як ухвал про витребування доказів, так і оскаржуваної ухвали про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу не врахував, що відповідно до абзацу 2 пункту 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ, чинній на час вирішення питання про витребування доказів та застосування заходів процесуального примусу) строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19", відповідно до якої на всій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 були внесені зміни до вищезазначеної постанови від 11.03.2020 №211 та продовжено карантин до 24.04.2020, а постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 - до 11.05.2020.

04.05.2020 Кабінет Міністрів України на позачерговому засіданні ухвалив рішення про продовження карантину в Україні до 22.05.2020, однак з карантинними послабленнями з 11.05.2020, зокрема, дозволено працювати за певних умов адвокатам, нотаріусам тощо.

Надалі постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20.05.2020 №392 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500) дія карантину, встановленого на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, була продовжена до 31.07.2020.

Отже, не визначивши в ухвалах про витребування доказів строк для подання відповідних доказів та в подальшому встановивши, що станом на 26.05.2020 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не виконало вимоги ухвал, тобто не подало витребувані докази, суд першої інстанції безпідставно не врахував приписів абзацу 2 пункту 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України у чинній на той час редакції та передчасно дійшов висновку про необхідність застосування заходів процесуального примусу без надання Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області можливості надати витребувані судом докази у строки, продовжені у зв`язку з запровадженням на всій території України вищезазначеного карантину.

Колегія суддів також враховує, що нормами процесуального закону (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) не передбачалося, щоб положення абзацу 2 пункту 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України не застосовувалися б у разі послаблення карантину чи введення адаптивного карантину.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено в постанові від 25.08.2020 у справі №924/688/19.

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Отже, законне сподівання на те, що положення певного нормативно-правового акта будуть застосовані до тих чи інших правовідносин, не може перебувати поза зв`язком з дією такого нормативно-правового акту в часі.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що після постановлення місцевим господарським судом ухвал про витребування доказів без визначення строку для їх надання Головне управління Держгеокадастру в Одеській області мало законне сподівання (очікування) на застосування судом першої інстанції приписів абзацу 2 пункту 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ, чинній на час вирішення питання про витребування доказів та застосування заходів процесуального примусу), оскільки Господарський суд Одеської області, не зважаючи на помилкове невстановлення ним в ухвалах про витребування доказів строку для їх виконання, не був позбавлений можливості з власної ініціативи виправити зазначений недолік цих ухвал шляхом постановлення ухвали з встановленням строку для подання витребуваних доказів, який був би не менший за строк введеного Урядом України карантину.

Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про необґрунтованість посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі в якості однієї з правових підстав для стягнення штрафу в порядку процесуального примусу на положення пункту 1 частини першої статті 135 Господарського процесуального кодексу України, за умовами якої суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, адже, як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не є учасником судового процесу у даній справі, а лише виступає особою, на яку судом покладено обов`язок з надання витребуваних ухвалою доказів.

Колегія суддів також зауважує, що згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №500 копія ухвали Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/2561/17 була отримана Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області 19.05.2020, а тому, з огляду на встановлений частиною восьмою статті 81 Господарського процесуального кодексу України п`ятиденний строк для повідомлення суду про неможливість подати доказ взагалі або вчасно, який відраховується з з дня вручення такої ухвали, та сплив якого припадає на вихідний день, і беручи до уваги нормативний строк пересилання поштових відправлень відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, який для пересилання простої місцевої кореспонденції складає 3 дні, відповідь Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на виконання вищезазначеної ухвали мала б надійти до місцевого господарського суду не раніше 27.05.2020, у той час як оскаржувану ухвалу Господарським судом Одеської області було постановлено до спливу вищенаведеного строку, а саме: 26.05.2020, тобто передчасно.

Апеляційним господарським судом також враховується, що на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 14.04.2020 у справі №916/2561/17 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області підготувало відповідь №9-15-0.6-5322/2-20 від 19.05.2020, зі змісту якої вбачається, що останнім допущено описку у назві суду, вимоги якого виконуються, а саме: замість "Господарський суд Одеської області" помилково зазначено "Біляївський районний суд Одеської області", що мало наслідком надіслання даної відповіді саме на адресу Біляївського районного суд Одеської області, при цьому відповідь на виконання вищезазначеної ухвали була перенаправлена апелянтом до Господарського суду Одеської області засобами поштового зв`язку 02.06.2020, тобто одразу після її повернення Біляївським районним судом Одеської області 01.06.2020 як помилково надісланої.

З огляду на вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 у справі №916/2561/17 про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу є передчасною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 135 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 131, 135, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.05.2020 у справі №916/2561/17 про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та відповідно до частини четвертої статті 135 Господарського процесуального кодексу України не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено та підписано 16.09.2020.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук