РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020Справа № 910/254/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Маріїнська, буд. 1-А; ідентифікаційний код: 20963963)

до Кіровоградської обласної ради (25022, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, пл. Героїв Майдану, буд. 1; ідентифікаційний код: 22223982)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Громадська організація «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» (27500, Кіровоградська обл., м. Світловодськ, вул. Леніна, буд. 94; ідентифікаційний код: 38713752)

про визнання протиправним та скасування рішення

Представники учасників справи:

від позивача: Марків Н.В.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» з вимогами до Кіровоградської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення Вісімнадцятої сесії Шостого скликання Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону».

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання протиправним та скасування рішення Вісімнадцятої сесії Шостого скликання Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2020 позовну заяву Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 10.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 відкрито провадження у справі №910/254/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.03.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 03.03.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 08.04.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211 із змінами, внесеними згідно Постанов КМ, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020р. 9/рс-186/20, у судовому засіданні 08.04.2020 судом було оголошено перерву без визначення дати та часу наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 підготовче засідання у справі №910/254/20 призначено на 03.06.2020.

02.06.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 було повернуто відповідачу без розгляду.

У підготовчому засіданні 03.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Громадську організацію «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан»; відкладено підготовче засідання на 25.06.2020.

09.06.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 було повернуто відповідачу без розгляду.

У підготовчому засіданні 25.06.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.07.2020.

01.07.2020 та 02.07.2020 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення на позов та доповнення до пояснень, в яких третя особа зауважила, що спірні мисливські угіддя були передані відповідачем в користування саме Товариству військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону, тоді як позивачем у даній справі (Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь») жодним чином не обгрунтовано та не доведено порушення саме його прав у зв`язку з прийняттям відповідачем оспорюваного рішення (право користування мисливськими угіддями не належали позивачу).

Враховуючи, що пояснення третьої особи були подані після закриття підготовчого провадження, судом у судовому засіданні було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 19.08.2020 (з метою надання позивачу можливості надати відповіді на пояснення).

У судовому засіданні 19.08.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 09.09.2020.

07.09.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення на пояснення третьої особи, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 09.09.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 09.09.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (25022, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, пл. Героїв Майдану, буд. 1), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 993, з якого вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 28.08.2020.

Представник третьої особи у судове засідання 09.09.2020 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (27500, Кіровоградська обл., м. Світловодськ, вул. Леніна, буд. 94), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що 28.08.2020 поштове відправлення знаходиться у точці доставки/видачі та 04.09.2020 поштове відправлення не вручене під час доставки.

У судовому засіданні 09.09.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 1993 року Управлінням юстиції Одеської обласної державної адміністрації зареєстровано об`єднання громадян - Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України, що підтверджується свідоцтвом №25 від 28.12.1993 (а.с. 192).

Відповідно до Статуту Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України (затверджений президією Центральної ради Товариства військових мисливців та рибалок України, протокол №13 від 10.09.1993) Південний регіон Товариства мисливців та рибалок України є добровільною громадською організацією в складі Товариства військових мисливців та рибалок України, яка об`єднує мисливців та рибалок військовослужбовців, в тому числі в запасі і відставці, робітників і службовців ЗСУ та членів їх сімей; Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в банках, печатку, штампи, бланки та інші реквізити (а.с. 182-189).

Як вбачається з Виписки з протоколу Позачергової конференції мисливців ЗСУ від 21.01.1993, до складу Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України входить Кіровоградська гарнізонна рада (а.с. 190).

Рішенням конференції від 14.06.1996 перейменовано Кіровоградську гарнізонну раду на Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону (а.с. 193).

Рішенням Кіровоградської обласної ради від 14.11.1997 №105 (на підставі Положення про мисливське господарство та порядок здійснення полювання, внесених змін і доповнень до нього, ст. 15 Закону України «Про тваринний світ», з метою поліпшення ведення мисливського господарства і збереження тваринного світу області) вирішено, зокрема:

- надати мисливські угіддя у користування Товариству військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом терміном на 15 років згідно з Додатками 2-4;

- запропонувати користувачам мисливських угідь відповідно до п. 10 Положення про мисливське господарство та порядок здійснення полювання заключити з Державним лісогосподарським об`єднанням «Кіровоградліс» договір про умови ведення мисливського господарства;

- Державному лісогосподарському об`єднанню «Кіровоградліс» періодично проводити перевірку правильності ведення мисливського господарства користувачами угідь і у разі грубих або систематичних порушень ставити питання про вилучення мисливських угідь з користування в установленому законом порядку (а.с. 6).

Додатком №4 до вказаного рішення за Товариством військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону закріплено (з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом) Андрусівське мисливське господарство з наступним розташуванням: Світловодський район: від с. Велика Андрусівка по автодорозі до с. Глинськ, від с. Глинськ по автодорозі до с. Федірки, від с. Федірки по межі Знам`янського району до межі Черкаської області в створі с. Градижськ Полтавської області, від с. Градижськ Полтавської області по воді Кременчуцького водосховища до кам`яного кар`єра, включаючи острови Рибачий, Воронцовський, Кінський і інші безіменні, від кам`яного кар`єра до с. Велика Андрусівка по автодорозі Світловодськ-Чигирин, до повороту на автодорогу Велика Андрусівка - Глинськ; загальна площа - 34000 га (а.с. 8).

Рішенням конференції від 23.09.1999 перейменовано Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону на Кіровоградську гарнізонну організацію Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, яка входить до складу Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України (а.с. 194).

01.02.2008 між Кіровоградським обласним управлінням лісного та мисливського господарства та Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України укладено Договір про умови ведення мисливського господарства, у п. 1.1 якого зазначено, що Рішенням Кіровоградської обласної ради від 14.11.1997 №105 надано Кіровоградській гарнізонній організації ТВМР ЗС України терміном до 14.11.2012 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 34 тис. га, у тому числі лісові угіддя 4,04 тис га, польові - 8,26 тис га, водно-болотні - 21,70 тис га (а.с. 17-19).

Відповідно до п. 2.1 Договору Кіровоградська гарнізонна організація ТВМР ЗС України має право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів ділянок.

Згідно з п. 2.2 Договору Кіровоградська гарнізонна організація ТВМР ЗС України зобов`язується, зокрема, використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням; вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Закону України «Про тваринний світ», Закону України «Про мисливське господарство та полювання», інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства.

Відповідно до п. 3 Договору Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства має право:

- в міру необхідності, але не менше ніж один раз в три роки проводити перевірку виконання Кіровоградською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України умов договору, його виробничої та фінансово-господарської діяльності в частині організації та ведення мисливського господарства, охорони та відтворення державного та мисливського фонду;

- в разі невиконання або порушення Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України умов договору, попередити її про необхідність усунення порушень у визначений термін або заборонити використання державного фонду терміном до 3-х років;

- у разі систематичного невиконання Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України умов договору подавати до Кіровоградської обласної ради матеріали про припинення користування мисливськими угіддями.

Рішенням Кіровоградської обласної ради від 18.08.2010 №917 вирішено внести зміни до Рішення від 14.11.1997 №105, зокрема, строк передачі в користування мисливських угідь встановлено строком на 30 років до 2027 року включно (а.с. 20).

11.10.2010 між Кіровоградським обласним управлінням лісного та мисливського господарства та Товариством військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону укладено Додаткову угоду до Договору, якою встановлено строк дії договору до 14.11.2027 (а.с. 21).

Судом встановлено, що 15.03.2012 Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Кіровоградською обласною громадською організацією ТВМР ЗС України, за результатами якої складено Акт перевірки від 15.03.2012, в якому відсутні будь-які порушення законодавства та умов договору щодо користування мисливськими угіддями (а.с. 25-27).

Крім того, 22.05.2012 Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України проведено перевірку стану ведення мисливського господарства, за результатами якої складено Акт №08.12-5 (а.с. 28-32).

Відповідно до Припису від 22.05.2012, складеного Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, з метою усунення виявлених недоліків, відповідно до ст. 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст. 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», позивачу вказано:

- до 06.07.2012 отримати погодження ДП «Світловодський ЛГ» на розміщення на території державного лісового фонду біотехнічних споруд;

- до 06.07.2012 привести відповідно до вимог чинного законодавства статутні документи (зареєструватися у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій) (а.с. 33).

Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України звернулось до Кіровоградської обласної державної адміністрації з поданням (вих. №08-12/1486 від 08.08.2012), в якому просило погодити подання щодо дострокового припинення права користування мисливськими угіддями, загальною площею 34000 га, розташованих на території Світловодського району Кіровоградської області Товариством військових мисливців та рибалок ЗСУ Кіровоградського гарнізону та передачі їх у державний мисливський фонд (а.с. 36).

Вказане подання було погоджено Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області (а.с. 37).

Як вбачається з доповідної записки про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців та рибалок ЗСУ України Кіровоградського гарнізону, в сезон полювання 2011/2012 років фактично не були використані всі ліцензії на полювання кабанів, не забезпечено належну охорону мисливського фонду (зафіксовано лише 4 випадки порушення правил полювання із загальних 817). Крім того, Товариство військових мисливців та рибалок ЗСУ України Кіровоградського гарнізону не зареєстровано в якості юридичної особи. Діяльність не легалізованого Товариства військових мисливців та рибалок ЗСУ України Кіровоградського гарнізону є незаконною, у зв`язку з чим необхідно прийняти рішення про припинення користування товариством мисливськими угіддями (а.с. 38-41).

Рішенням Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391, керуючись ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі ст. 15 Закону України «Про тваринний світ», ст.ст. 1, 9, 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» вирішено достроково припинити право користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців та рибалок ЗСУ України Кіровоградського гарнізону, наданими згідно з рішенням обласної ради від 14.11.1997 №105; передати мисливські угіддя до державного мисливського резерву (а.с. 42).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що рішенням Кіровоградської обласної ради двадцять другого скликання № 105 від 14 листопада 1997 року «Про надання мисливських угідь у користування організаціям області для ведення мисливських господарств» позивачу - ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» надано право користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства, оскільки Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону не було зареєстроване як юридична особа та входило до складу Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України, правонаступником якого є позивач.

При цьому позивач наголошує на тому, що з 1997 року саме він здійснював фактичне користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства. Також позивач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення про припинення права користування мисливськими угіддями відповідач мав встановити наявність хоча б однієї із підстав, передбачених частиною першої статті 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», однак жодної з таких підстав на час прийняття оскаржуваного рішення не існувало.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Виходячи з системного аналізу ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

01.07.2020 та 02.07.2020 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення на позов та доповнення до пояснень, в яких третя особа зауважила, що спірні мисливські угіддя були передані відповідачем в користування саме Товариству військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону, тоді як позивачем у даній справі (Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь») жодним чином не обгрунтовано та не доведено порушення саме його прав у зв`язку з прийняттям відповідачем оспорюваного рішення (право користування мисливськими угіддями не належали позивачу).

Суд вважає вказані твердження третьої особи необгрунтованими, зважаючи на ті обставини, які були встановлені судом вище.

Зокрема, відповідно до п.1.1 Статуту Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь», затвердженого 20.11.2008 та зареєстрованого 09.09.2010, Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь» створена шляхом перейменування Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.

Згідно з п.4.17 Статуту Організація має у своєму складі Кіровоградську обласну організацію ГО «ВМТ «Південь» та Андрусівське мисливське господарство (а.с. 195-200).

Тобто, позивач є правонаступником Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України (попередня назва - Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України), до складу якої входили первинні організації, без статусу юридичних осіб, зокрема, Кіровоградська гарнізонна Рада, яка в подальшому перейменована у Товариство військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону.

Найменування позивача, як юридичної особи, неодноразово змінювалось.

З 28.12.1993 по 23.09.1999 - Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України з утворенням структурної організації.

З 23.09.1999 по 20.11.2008 - Південна регіональна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних сил України з утворенням окремої структурної організації.

З 20.11.2008 - Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь».

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що у зв`язку з прийняттям Кіровоградською обласною радою рішення Вісімнадцятої сесії Шостого скликання Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону» були порушені права саме позивача, з огляду на що Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь» є належним позивачем у даній справі.

Згідно зі ст. 71 Лісового кодексу України, у редакції чинній на час прийняття рішення №105 від 14.11.1997, земельні ділянки лісового фонду для потреб мисливського господарства (мисливські угіддя) надаються користувачам відповідно до Закону України «Про тваринний світ».

У відповідності до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про тваринний світ», чинного на час прийняття рішення №105 від 14.11.1997, з метою організації та ведення мисливського господарства юридичним і фізичним особам надаються у користування спеціально визначені для цього мисливські угіддя.

Аналогічна норма визначена у п. 8 Положення про мисливське господарство та порядок здійснення полювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.1996 №780, чинного на час винесення рішення №105 від 14.11.1997.

Пунктом 10 зазначеного Положення встановлено, що умови ведення мисливського господарства визначаються договором, який укладається між державним органом лісового господарства Автономної Республіки Крим, області, м. Севастополя і користувачем мисливських угідь.

З аналізу зазначених норм вбачається, що мисливські угіддя надаються користувачам з якими укладаються договори про умови ведення мисливського господарства, при цьому користувачами можуть бути лише фізичні та юридичні особи.

Таким чином, на час прийняття рішення №105 від 14.11.1997 визначальною умовою для отримання у користування мисливських угідь було набуття організацією статусу юридичної особи та наявності у неї цивільної дієздатності, яка, з огляду на ч. 2 ст. 26 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час прийняття рішення №105 від 14.11.1997, виникала з моменту затвердження статуту чи положення юридичної особи.

Натомість припинення діяльності юридичної особи мало наслідком припинення права користування мисливськими угіддями відповідно до п. 13 Положення про мисливське господарство та порядок здійснення полювання.

Як вбачається з матеріалів справи, Кіровоградська гарнізонна Рада Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України, Товариство військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону, Кіровоградська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України не затверджували статутів чи положень, не були зареєстровані як юридичні особи та входили до структури позивача.

Оскільки Товариство військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону, яке вказане у рішенні Кіровоградської обласної ради №105 від 14.11.1997 користувачем мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства, не мало статусу юридичної особи та входило до структури позивача, то отримуючи в користування відповідні мисливські угіддя воно діяло від імені та в інтересах юридичної особи - Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України.

Відтак, рішенням Кіровоградської обласної ради №105 від 14.11.1997 право користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства фактично було надано саме Південному регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, правонаступником якого є позивач.

На підставі ч. 2 ст. 31 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 припинення права використання державного мисливського фонду або права користування мисливськими угіддями може мати місце лише у випадках, передбачених статтею 23 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, право користування мисливськими угіддями припиняється у разі: закінчення строку користування; добровільної відмови від користування; припинення діяльності юридичних осіб, яким надано у користування мисливські угіддя; систематичного невиконання обов`язків щодо охорони та відтворення мисливських тварин, зобов`язань, обумовлених договором між користувачем мисливських угідь та власником (користувачем) земельних ділянок або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства; погіршення якості мисливських угідь з вини їх користувача; в інших випадках, передбачених законодавством.

Рішення про припинення права користування мисливськими угіддями, крім випадку закінчення строку користування, приймаються за поданням територіальних органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання або у галузі охорони навколишнього природного середовища тими самими органами, які уповноважені на надання у користування мисливських угідь.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

При цьому відповідно до ч. 12 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян.

Як встановлено судом, Рішенням Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391, керуючись ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі ст. 15 Закону України «Про тваринний світ», ст.ст. 1, 9, 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» вирішено достроково припинити право користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців та рибалок ЗСУ України Кіровоградського гарнізону, наданими згідно з рішенням обласної ради від 14.11.1997 №105; передати мисливські угіддя до державного мисливського резерву.

Суд зазначає, що Кіровоградська обласна рада достроково припиняючи право Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону на користування мисливськими угіддями площею 34000 га, у своєму рішенні №391 від 23.11.2012 не зазначила жодної підстави, передбаченої ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Абзацом 7 ч.1 ст.23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» передбачено, що право користування мисливськими угіддями припиняється в інших випадках, передбачених законодавством.

Тобто, зазначена норма підлягає застосуванню за умови, якщо законодавством передбачено інші підстави, за наявності яких припиняється право користування мисливськими угіддями.

Судом встановлено, що Закон України «Про об`єднання громадян» від 16.06.1992 №2460-ХІІ, чинний на час винесення оскаржуваного рішення, не передбачав відсутність легалізації об`єднання громадян як підставу для припинення права користування мисливськими угіддями, а тому посилання на порушення Кіровоградською гарнізонною організацією військових мисливців та рибалок Збройних Сил України вимог зазначеного Закону як на підставу для припинення права користування мисливськими угіддями є необґрунтованим та безпідставним.

Також не може бути підставою для припинення права користування мисливськими угіддями абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», тобто припинення діяльності юридичних осіб, яким надано у користування мисливські угіддя, оскільки судом встановлено, що мисливські угіддя Андрусівського мисливського господарства фактично були надані у користування позивачу, який на час прийняття оскаржуваного рішення не припинив діяльність юридичної особи.

Натомість відсутність реєстрації саме Кіровоградської гарнізонної організації військових мисливців та рибалок Збройних Сил України також не може бути розцінено як припинення діяльності юридичної особи, оскільки така діяльність не розпочиналася.

Водночас, як встановлено судом, у доповідній записці до рішення «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних сил України Кіровоградського гарнізону» вказано також, що під час перевірки Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону встановлено, що у сезон полювання 2011/2012 років фактично відбулося невиконання ліміту використання диких мисливських тварин, затвердженого Міністерством екології та природних ресурсів України - з 18 проведених ліцензійних полювань по кабану добуто 6 голів; не забезпечено належну охорону мисливського фонду - в період з 2008 по 2011 рік Єгерською службою Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону зафіксовано лише 4 випадки порушення правил полювання із загальних 817.

Матеріали справи містять копію акта №08-12-5 перевірки стану ведення мисливського господарства від 22.05.2012, складеного посадовими особами Кіровоградського обласного управління лісового господарства Державного агентства лісових ресурсів України за результатами перевірки Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону.

Проте, зазначеним актом не встановлено фактів систематичного невиконання обов`язків щодо охорони та відтворення мисливських тварин, зобов`язань, обумовлених договором між користувачем мисливських угідь та власником (користувачем) земельних ділянок або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Суд зазначає, що приймаючи рішення про припинення права користування мисливськими угіддями Кіровоградська обласна рада, як суб`єкт владних повноважень, була зобов`язана перевірити інформацію, вказану у відповідному поданні та переконатися у наявності підстав визначених ч.1 ст.23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Водночас, відповідачем не надано суду доказів наявності підстав для припинення права позивача на користування мисливськими угіддями, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що рішення №391 від 23 листопада 2012 року «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних сил України Кіровоградського гарнізону» було прийняте Кіровоградською обласною радою без наявності підстав для припинення права користування мисливськими угіддями, у зв`язку з чим порушено право фактичного користувача - Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь».

У відповідності до ч. 4, 5 ст.31 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» порушені права користувачів мисливських угідь підлягають поновленню. Поновлення порушених прав користувачів мисливських угідь провадиться радами, місцевими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, судом або третейським судом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» про визнання протиправним та скасування рішення Кіровоградської обласної ради вісімнадцятої сесії шостого скликання №391 від 23 листопада 2012 року «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних сил України Кіровоградського гарнізону» підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь» зверталась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровоградської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення Вісімнадцятої сесії Шостого скликання Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону» (справа №811/2600/13-а).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.01.2015, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 у справі №811/2600/13-а, позов Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано Рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.02.2016 справу №811/2600/13-а передано на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 закрито провадження у справі №811/2600/13-а; роз`яснено позивачу, що спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2016 ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 у справі №811/2600/13-а скасовано, справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.11.2016, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 у справі №811/2600/13-а, позов Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано Рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону».

Постановою Верховного Суду від 20.09.2018 закрито провадження у справі №811/2600/13-а; роз`яснено позивачу, що спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» до Кіровоградської обласної ради про визнання протиправним та скасування Рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №391 «Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону».

3. Стягнути з Кіровоградської обласної ради (25022, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, площа Героїв Майдану, буд. 1; ідентифікаційний код: 22223982) на користь Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Маріїнська, буд. 1-А; ідентифікаційний код: 20963963) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин