ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3616/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В., розглянув спір

за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", смт. Іршанськ Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехшляхбуд", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення недоотриманого податкового кредиту в сумі 461 728,76 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення збитків у розмірі 714 897,05 грн., що складають суму недоотриманого податкового кредиту.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем обов`язку реєстрації електронних податкових накладних, за послугами наданими відповідачем позивачу за поставки № 365-09/3 від 23.03.2017, що призвело до позбавлення позивача можливості віднести суми податку на додану вартість до податкового кредиту, та у зв`язку із чим позивач поніс збитки у розмірі 714 897,05 грн.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує та зазначає, що не погоджується з твердженнями позивача про порушення умов пункту 9.5 договору, оскільки останній відповідно до положень п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України виконав вимоги щодо здійснення реєстрації податкових накладних.

Так, із таблиці з переліком податкових накладних, який наданий позивачем із стовбців «Дата складання ПН/РК» та «Дата реєстрації ПН/РК в ЄРПН» вбачається, що всі податкові накладні були зареєстровані відповідачем своєчасно з урахуванням граничних строків, визначених п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Як зазначає відповідач, позивач, як покупець, відповідно до норм діючого законодавства, був обізнаний про наявність або відсутність податкового кредиту, проте останнім не було здійснено жодних дій для отримання податкового кредиту, про що свідчить відсутність будь-яких доказів на підтвердження зазначеного.

Позивачем на підтвердження наявності збитків не надано доказів щодо поданих до ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість за липень-грудень 2017 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до ДФС в порядку п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України із скаргою на відповідача щодо порушення останнім порядку заповнення та/або порядку реєстрації податкових накладних.

Також, відповідач звертає увагу суду, що не здійснення реєстрації податкових накладних (чи несвоєчасна реєстрація) у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, або порушенням цивільного зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Таким чином, сукупний аналіз статей 3,4 Господарського кодексу України та статті 1 Цивільного кодексу України дають підстави для висновку, що податкові відносини не є об`єктом регулювання вказаних кодексів та за своєю сутністю становлять публічно-правову сферу відносин держави з платниками податків.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що невиконання або неналежне виконання таких умов договору, як своєчасне здійснення реєстрації податкових накладних, не є правопорушенням у сфері господарювання.

З приводу обґрунтувань вимог позивача щодо стягнення збитків, відповідач зазначає таке.

Перебування своєчасно наданих відповідачем на реєстрацію податкових накладних у незареєстрованому стані зумовлено діями податкового органу у вигляді прийняття рішення про зупинення реєстрації. Протягом цього часу відповідачем вчинялися всі необхідні дії для вирішення питання щодо проведення реєстрації накладних.

Як зазначає відповідач, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що останньому завдано реальних збитків, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача і збитками.

За таких обставин, відповідач вважає, що його вина не доведена, так як відсутні всі елементи складу господарського правопорушення, а тому в задоволенні позовних вимог просить суд відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач проти доводів, викладених відповідачем у відзиві заперечує, з огляду на таке.

Після подання позову, відповідачем було зареєстровано частину податкових накладних, що свідчить про визнання останнім факту неналежного виконання своїх договірних зобов`язань та порушення ним вимог законодавства у сфері податкового зобов`язання.

Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідач не здійснив реєстрацію спірних податкових накладних, чим спричинив збитки позивачу у вигляді недоотриманого податкового кредиту.

Твердження відповідача щодо того, що ним вчинялися всі необхідні заходи для уникнення та зменшення негативних наслідків є безпідставними, оскільки на даний час відсутнє судове рішення по справі № 160/2388/20 з приводу встановлення в судовому порядку протиправних дій органу ДПС України щодо зупинення реєстрації вказаних податкових накладних.

Таким чином, як зазначає позивач, вина відповідача полягає у його бездіяльності щодо розблокування податкових накладних, що спричинило збитки останньому у вигляді недоотриманого податкового кредиту.

13.07.2020 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/3616/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.08.2020, про що постановлено ухвалу.

28.07.2020 на адресу суду від відповідача надійшов лист, у якому останній просить здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Листом № 1408-2 від 14.08.2020 відповідач відмовляється від поданого клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 142-143, 148).

13.08.2020 відповідачем подані докази для залучення до матеріалів справи.

Представники сторін в судове засідання 19.08.2020 не з`явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать залучені до матеріалів справи поштові повідомлення (а.с. 113-114, 117).

17.08.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке господарським судом задоволено, розгляд справи відкладено до 09.09.2020, про що постановлено ухвалу суду.

31.08.2020 від позивача поштовим засобом зв`язку через канцелярію суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути витрати у розмірі 461 728,76 грн.

Вказана заява прийнята судом, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

01.09.2020 від відповідача поштовим засобом зв`язку через канцелярію суду надійшло клопотання про доручення додаткових доказів в обґрунтування доводів зазначених у відзиві на позов.

08.09.2020 від позивача електронним засобом зв`язку через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

09.09.2020 від відповідача поштовим засобом зв`язку надійшли додаткові пояснення з документальним обґрунтуванням щодо заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

09.09.2020 у судове засідання представники сторін не з`явилися, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до статті 242 ГПК України.

На день розгляду справи від представників сторін клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

З огляду на викладене, а також враховуючи запроваджені на території України заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань та в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо порушення відповідачем умов договору поставки, а саме нездійснення останнім реєстрації податкових накладних в електронному вигляді, відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: Договір поставки № ВТ365-09/3 від 23.03.2017 (а.с. 12-18); специфікація (а.с. 19); претензія № 324/0338 від 20.02.2020 (а.с. 20-24); відповідь на претензію № 10/03-1 від 10.03.2020 (25-26); перелік податкових накладних (а.с. 27); дані електронного кабінету по заблокованим податковим накладним (а.с. 28).

23.03.2017 між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мехшляхбуд" (Постачальник) було укладено договір поставки № ВТ365-09/3, за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю труби 426-1020 б/в, а Покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму, на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору Постачальник зобов`язаний поставити Покупцю партію товару у повному обсязі протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання Постачальником заявки від Покупця але в будь-якому разі не раніше отримання від Покупця повідомлення про готовність прийняти товар. Постачальник має право на дострокову поставку Товару за погодженням з Покупцем.

Загальна сума Договору складає 8 949 000грн., у тому числі 20% ПДВ - 1 491 500, 00 грн., що відповідає загальній сумі всіх специфікацій (пункт 7.1. Договору).

Згідно з пунктом 8.2 Договору оплата товару здійснюється в порядку відстрочення платежу на термін до 90 банківських днів з моменту отримання товару та підписання видаткової накладної, на підставі виставленого постачальником рахунку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 року (пункт 14.1 Договору).

Сторонами складено та підписано Специфікацію до Договору, відповідно до якої загальна вартість за товар склала 8 949 000,00 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, відповідно до умов спірного Договору Постачальником було передано у власність Покупцю товар на загальну суму 8 773 362,33 грн.

Пунктом 9.5 Договору сторони дійшли згоди, що Постачальник з моменту виникнення податкового зобов`язання з ПДВ на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язаний відповідно до положень пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, виписати та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну в електронному вигляді.

На виконання вимог вказаного пункту Договору Постачальник виписав та зареєстрував податкові накладні, проте реєстрація сімнадцяти податкових накладних Постачальником зупинена, що спричинило збитки позивачу у вигляді недоотриманого податкового кредиту на загальну суму 7 14 897,05 грн.

В подальшому відповідачем було відновлено процедуру реєстрації податкових накладних, які є предметом спору та здійснено їх реєстрацію на загальну суму 253 168,29 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що питання стосовно відновлення реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних одинадцяти податкових накладних на загальну суму 461 728,76 грн. до теперішнього часу не вирішено, що і стало причиною звернення останнього до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно статті 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.ст.74, 76, 77 ГПК України).

Як встановлено з наданих матеріалів, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору поставки № ВТ365-09/3 від 23.03.2017, за яким відповідач поставив товар позивачу в обумовлений цим договором термін.

Умовами договору відповідальність відповідача у вигляді збитків за відсутність реєстрації податкових накладних не передбачена.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації електронних податкових накладних, що позбавило можливості позивача отримати податковий кредиту сумі 461 728,76 грн.

Стаття 14 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ, набрав чинності 01.01.2015) визначає, що податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).

Відповідно до положень пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/ послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України 198.1. визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із пунктом 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положення статті 201 Податкового кодексу України, до яких відсилає пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Згідно із пунктами 200.1. - 200.4. Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, судом встановлено, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Позивачем не доведено та не надано належних доказів безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та втратою позивачем можливості отримання податкового кредиту на суму ПДВ, по розрахунках згідно договору субпідряду.

Так, згідно з абзаців 10, 14, 17 п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов`язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.

Враховуючи викладене, права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19.

Таким чином, у даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, при цьому.

Доказів звернення позивача із відповідною скаргою на дії відповідача до податкового органу, результати здійснення перевірки відповідача за її результатом, суду не надано.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із пунктом 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Таким чином, саме на Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Всупереч наведеному позивач не довів перед судом, яким чином було порушено зі сторони відповідача його права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Разом з тим, господарський суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення № 8725 від 30.06.2020 сплачено судовий збір в сумі 10 723,47 грн.

Зважаючи на зменшення останнім розміру позовних вимог відповідно до заяви № 324/1571 від 27.08.2020 судовий збір в сумі 3 797,35 грн. підлягає поверненню в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехшляхбуд" про стягнення збитків, що відповідають сумі недоотриманого податкового кредиту в розмірі 461 728,76 грн. - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 14.09.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко