ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м.Харків Справа № 913/292/20

Провадження №33/913/292/20

Господарський суд Луганської області у складі судді Драгнєвіч О.В., розглянувши позовні матеріали в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін у справі за позовом громадянина ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до Державного підприємства "Первомайськвугілля", вул.Івана Данькова, буд.21, м.Гірське Попаснянського району Луганської області, 93292 в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт", вул.Молодіжна, буд.1, м.Золоте, Попаснянського району Луганської області, 93295

про стягнення 124 587 грн 71 коп.

В С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" про стягнення заборгованості за договором поставки №32/394-03-18 від 16.03.2018 в загальній сумі 124 587 грн 71 коп., з яких: 96000 грн 00 коп.- основний борг, 6 727 грн 59 коп. - 3% річних, 10 713 грн 60 коп. - інфляційні втрати; 11 146 грн 52 коп. - пені.

Позивач на обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору поставки №32/394-03-18 від 16.03.2018, останній здійснив відповідачу поставку замовленого товару на загальну суму 192 000 грн 00 коп. (згідно видаткової накладної №4 від 16.03.2018 на суму 192 000 грн 00 коп.).

Відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 96 000 грн 00 коп., у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 96 000 грн 00 коп.

У зв`язку із допущенням прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних, інфляційні нарахування, а на підставі п.6.2 договору - пеню, які останній також просить стягнути з відповідача.

Крім цього, заявник просить стягнути з відповідача судові витрати, сплачений судовий збір за подання позову в сумі 2102 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12500 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 справа передана на розгляд судді Драгнєвіч О.В.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач повідомив, що на час укладення сторонами договору поставки у березні 2018 року позивач - ОСОБА_1 мав статус фізичної особи - підприємця, який було припинено 26.02.2020 (номер запису 2164487).

Отже, з`ясовуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, суд перевірив факти, викладені позивачем щодо його статусу та врахував наступне.

У ст. 20 ГПК України визначається предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, яка передбачає - господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові у справі № 910/8729/18, в якій зазначено, що для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 визначив, що позивач обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припинились.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України.

Разом з цим, ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.04.2020 позовну заяву б/н від 15.05.2020 громадянина ОСОБА_1 до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" про стягнення 124 587 грн 71 коп. було залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із недодержання вимог ч. 2, п.п. 5, 8 ч.3 ст.162, п.1 ч.1 ст.164, ч. 2 ст. 164, 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України.

Громадянину ОСОБА_1 встановлено строк - протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду (але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)) усунути недоліки позовної заяви.

Перевіряючи дотримання заявником строку, встановленого для усунення недоліків позовного матеріалу, судом було враховано, що відповідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м.Києва, м.Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заява про усунення недоліків була подана без порушення строку, встановленого ухвалою суду від 25.05.2020, що враховано судом при відкритті провадження у справі.

Крім того, разом із заявою про усунення недоліків позовного матеріалу від позивача надійшла також заява про уточнення позовних вимог б/н від 30.06.2020, в якій останній уточнив прохальну частину позову (а саме сторону відповідача), зазначивши, що просить стягнути саме з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" заявлені до стягнення суми : 96000 грн 00 коп.- основного боргу, 6 727 грн 59 коп. - 3% річних, 10 713 грн 60 коп. - інфляційні втрати; 11 146 грн 52 коп. - пені, в загальній сумі 124 587 грн 71 коп. Подана заява була прийнята та врахована під час відкриття провадження.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.07.2020, після усунення недоліків позивачем, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача 20.07.2020 на електронну пошту суду надійшли заперечення на позовні вимоги за вих.№415/6 від 20.07.2020, які не підписані електронним цифровим підписом.

Згідно з Актом від 20.07.2020, складеним заступником начальника відділу інформаційних технологій Наумець О.В., начальником відділу організаційно-документального забезпечення роботи суду Лук`янова Н.Ф., спеціалістом відділу організаційно-документального забезпечення роботи суду Шевченко М.М., вказаний документ було отримано Господарським судом Луганської області електронним листом, який не засвідчено електронним цифровим підписом.

В акті зазначено, що відправнику електронного листа надіслано повідомлення про те, що документи отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або надати оригінал документа в електронній формі.

За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", ст.ст.1, 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», надіслані відповідачем заперечення на позовну заяву не можуть вважатися офіційним документом, та залишається судом без розгляду.

Разом з тим, вказані заперечення на позовні вимоги за вих.№415/6 від 20.07.2020 надійшли через канцелярію суду 24.07.2020, в яких останній вказує, що постачальником були порушені умови договору, зокрема п.4.1, 4.2, 4.3, рахунок про оплату направлено 15.05.2018, фактично товар було поставлено позивачем 16.03.2018 та отримано його відповідачем без внесення останнім 100% передплати. Крім того, 26.02.2020 позивач припинив свою підприємницьку діяльність, а звернувся до суду 15.05.2020 вже не будучи підприємцем. Договір діє до 21.12.2018, та продавець не звертався до покупця про пролонгацію договору, що свідчить про те, що позивач будучи ініціатором договору, порушив його умови, що призвело до наслідків не вчасного здійснення розрахунку за поставлену продукцію, а тому важає відсутніми підстави для нарахування платежів за ст.625 ЦК України, та пені. За таких обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову (а.с.91-93).

Дослідивши зміст вказаних заперечень на позовні вимоги, суд зазначає, що за своїм змістом вони є відзивом на позовну заяву. Однак, до них не долучено доказів направлення позивачу.

Разом з тим, 04.08.2002 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, що свідчить про отримання відзиву позивачем, а тому подані заперечення відповідачем враховуються судом під час розгляду спору.

У відповіді на відзив б/н від 04.08.2020 позивач вказує, що рахунок був виставлений позивачем 15.03.2018 а договір укладений 16.03.2018. Вказані обставини є звичайною підприємницькою практикою. Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Позивач вважає зауваження відповідача стосовно дати виставлення рахунку недоречним, оскільки відповідачем даний рахунок було визнано та прийнято до виконання, здійснено часткову оплату товару 17.05.2018 на суму 96000 грн. Разом з тим, відповідач не здійснив 100% передоплату за товар до моменту його фактичного отримання, у зв`язку з чим з наступного дня, яким є дата 17.03.2018 почалось прострочення боржника. Враховуючи, що з 17.03.2018 по теперішній час зобов`язання боржника є не виконаним, має місце прострочення та порушення прав позивача.

Від відповідача 01.09.2020 також надійшли заперечення стосовно викладених у відповіді представника позивача на відзив пояснень за вих.№463/21 від 26.08.2020, в яких викладені доводи аналогічного змісту які первісно були наведені у відзиві відповідача.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду спору по суті в розумні строки, встановлені ст.248 Господарським процесуальним кодексом України

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Державним підприємством "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" (покупець) було укладено договір поставки №32/394-03-18 від 16.03.2018 (далі-договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити наступну продукцію: акумуляторну батарею 60V 7TPzS630; в кількості-1 шт.; ціна без ПДВ 192 000 грн 00 коп. (п.1.1 договору) (а.с.9-12).

В п.2.1 договору сторони погодили, що постачальник повинен поставити покупцю продукцію, якість якого відповідає державним нормам, стандартам ГОСТ, регламентам і вимогам, встановленим діючими нормативними актами України та умовами договору, що регламентують якість для даного виду продукції. Гарантійний термін експлуатації встановлюється в технічному паспорті. Уразі відсутності гарантійного терміну в технічному паспорті, то він складає 18 місяців з дня постачання товару на склад покупця. Гарантійний термін експлуатації товару складає 24 місяця з дня введення товару в експлуатацію.

Відповідно до п.2.2 договору приймання продукції за якістю проводиться відповідно до інструкції Держарбітражу при Радміні СРСР від 25.04.66 №П-7 ( із подальшими змінами та доповненнями), а по кількості-відповідно до Інструкції Держарбітражу при Радміні СРСР від 15.06.65 №П-6 ( із подальшими змінами та доповненнями). У разі несвоєчасної поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем, неякісної поставки, недоліків та дефектів, виявлених під час експлуатації товару в період гарантійного напрацювання, негайний виклик представника постачальника обов`язковий. Якщо представник не з`явиться на протязі 3 днів з моменту отримання повідомлення надісланого покупцем факсом або електронною поштою) акт складається в односторонньому порядку та підлягає обов`язковому виконання постачальником.

Доставка продукції здійснюється на умовах DDP або СРТ згідно «ІНКОТЕРМС-2010 протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця та предоплати ( п.3.1 договору).

Загальна сума договору складає 192 000 грн 00 коп. (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору оплата за продукціє, що постачається, за цим договором здійснюється покупцем в національній валюті України на підставі виставленого постачальником рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

В п.4.3 договору сторони погодили, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника на умовах 100% передоплати кожної окремої партії продукції.

При порушенні строків оплати за поставлену продукцію, покупець сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки (п.6.2 договору).

В п.8.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. При необхідності сторони обопільною згодою шляхом складання письмового документа - додаткової угоди продовжують термін дії договору на наступний календарний рік.

Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання від перейнятих на себе зобов`язань (п.8.2 договору).

Позивач надав відповідачу рахунок на оплату № 4 від 15.03.2018 на суму 192000,00 грн, що підтверджується відповідачем (а.с.16).

На виконання вказаних умов договору позивачем здійснено поставку товару відповідачу у березні 2018 року на загальну суму 192 000 грн 00 коп., а саме: акумуляторну батарею 60V 7TPzS630 у кількості 1 шт., що не заперечує відповідач.

Відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату 17.05.2018 за поставлений товар у розмірі 96 000 грн 00 коп., що підтверджується відповідачем, а також даними акту звірки розрахунків, підписаного сторонами за період з 01.01.2018 по 01.01.2019.

Станом на день подання позову заборгованість відповідача складає 96 000 грн 00 коп.

Позивач надав лист ВП шахта "Карбоніт" ДП "Первомайськвугілля" від 04.10.2018 №564/6, що міститься в матеріалах справи (а.с.72), який підписано з боку відповідача директором та головним бухгалтером, з якого вбачається, що оставини, зазначені в претензії позивача №12 від 23.08.2018 (а.с.17) щодо здійснення відповідачем 17.05.2018 лише часткової оплати за договором в сумі 96000,00 грн. та наявності станом на 04.10.2018 заборгованість за договором в сумі 96000,00 грн.

Однак, у поданому листі відповідач послався на відсутність фінансової можливості погасити заборгованість.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань з розрахунків за договором стало підставою для звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 96 000 грн 00 коп.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 11146,52 грн, нарахованої за період з 17.03.2018 по 17.09.2018, 3% річних у сумі 6727,59 грн, нарахованих за період з 17.03.2018 по 15.05.2020 та інфляційних втрат в сумі 10713,60 грн, нарахованих за період з квітня 2018 року по березень 2020 року, згідно з наданими позивачем розрахунками (а.с.26-28).

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Фактичні обставини свідчать, що правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору поставки №32/394-03-18 від 16.03.2018, який відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України).

Згідно зі ст. 663 та ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Наявними у справі матеріалами, зокрема копіями видаткової накладної №4 від 16.03.2018 на суму 192 000 грн 00 коп.(а.с. 13), та товарно-транспортною накладною від 16.03.2018 (а.с.15), довіреністю на отримання матеріальних цінностей представником відповідача №93 від 16.03.2018 (а.с.14), підтверджується належне виконання позивачем зобов`язань за договором поставки №32/394-03-18 від 16.03.2018 та здійснення поставки товару відповідачу 16 березня 2018 року на загальну суму 192 000 грн 00 коп.

Поставлений за вказаними накладними товар був прийнятий представником відповідача без зауважень, про що свідчать проставлені на накладній підписи представників сторін, а також не заперечується самим відповідачем.

Натомість відповідач свої зобов`язання не повністю виконав, здійснив лише часткову оплату за поставлений товар 17.05.2018 у розмірі 96 000 грн 00 коп. як зазначає позивач.

Наразі відповідач не надав платіжного документу на підтвердження здійсненої оплати 17.05.2018 у розмірі 96 000 грн 00 коп., однак з огляду на те, що обидві сторони підтверджують вказану обставину (з огляду на дані викладені позивачем у позові, претензії відповідачу №12 від 23.08.2018 (а.с.17), відповіді відповідача на претензію - лист від 04.10.2018 №564/6, що міститься в матеріалах справи (а.с.72), акті звірки розрахунків, підписаного сторонами за період з 01.01.2018 по 01.01.2019 (а.с.73), відзиві на позов відповідача, судом це враховується під час розгляду спору.

Як встановлено п. 4.3. Договору, розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника на умовах сплати 100% передоплати кожної окремої партії товару.

Позивач здійснив поставку продукції незважаючи на відсутність передплати.

Частиною 1 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Положеннями ст. 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже, враховуючи те, що позивачем було здійснено поставку товару 16.03.2018 за видатковою накладною №4 від 16.03.2018 на суму 192 000 грн 00 коп., то відповідач повинен був здійснити оплату у цей же день - 16.03.2018.

Разом з тим, відповідачем лише 17.05.2018 було сплачено 96000 грн 00 коп.

Зазначене спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві, які суд визнає помилковими.

Під час розгляду спору відповідачем доказів на підтвердження належного виконання грошового зобов`язання - проведення своєчасного та повного розрахунку з позивачем суду не надано.

Відповідачем також не надано суду доказів погашення заявленого до стягнення боргу під час розгляду спору.

Натомість матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача в розмірі 96 000 грн 00 коп. Строк виконання грошового зобов`язаня з проведення остаточного розрахунку з позивачем є таким, що настав, а заборгованість є простроченою.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість в сумі 96000,00 грн підтверджується матеріалами справи, є обґрунтовано заявленою та підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України , боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.2 договору при порушенні строків оплати за поставлену продукцію, покупець сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

Перевіривши правильність розрахунку позивача щодо нарахування пені на суму 11 146 грн 52 коп. за період з 17.03.2018 по 17.09.2018 суд зазначає, що законодавчі підстави для нарахування пені наявні та дотримані позивачем, водночас, ним невірно враховано у період прострочення день оплати, а саме 17.05.2018. Правильно визначеними будуть періоди з 17.03.2018 по 16.05.2018 (61 день) та з 17.05.2018 по 17.09.2018 (124 дня).

Судом зроблено наступний розрахунок пені за допомогою програми «Законодавство»:

з 17.03.2018 по 16.05.2018, який складає 61 день, на суму боргу 192000 грн 00 коп, пеня складає 5454 грн 90 коп.;

з 17.05.2018 по 17.09.2018, який складає 124 дня, на суму боргу 96000 грн 00 коп., пеня складає 5646 грн 90 коп.

За перерахунком суду, сума пені у вказані періоди складає 11 101 грн 80 коп.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у сумі 11 101 грн 80 коп. В задоволенні решти вимог в сумі 44 грн 72 коп. слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також на підставі ст.625 ЦК України були нараховані до стягнення 3% річних у сумі 6 727 грн 59 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Так, нарахування 3 % річних здійснено позивачем за періоди:

з 17.03.2018 по 17.05.2018, який складає 62 дня, на суму боргу 192000,00 грн, 3 % річних складають 978,41 грн;

з 18.05.2018 по 15.05.2020, який складає 729 днів, на суму боргу 96000,00 грн, 3 % річних складають 5749,18 грн.

Суд зазначає, що позивачем при розрахунку 3 % річних також невірно враховано у період прострочення день оплати, а саме 17.05.2018. Правильно визначеними будуть періоди з 17.03.2018 по 16.05.2018 (61 день) та з 17.05.2018 по 15.05.2020 (730 днів).

Судом зроблено наступний розрахунок 3 % річних за допомогою програми «Законодавство»:

з 17.03.2018 по 16.05.2018, який складає 61 день, на суму боргу 192000 грн 00 коп., 3 % річних складають 962 грн 63 коп.;

з 17.05.2018 по 15.05.2020, який складає 730 днів, на суму боргу 96000 грн 00 коп., 3 % річних складають 5757 грн 07 коп.

За перерахунком суду, сума 3 % річних у вказані періоди складає 6719 грн 70 коп.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає частковому задоволенню у сумі 6719 грн 70 коп. В задоволенні решти вимог в сумі 7 грн 89 коп. слід відмовити.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат в сумі 10713 грн 60 коп. Згідно з наданим до матеріалів справи розрахунком позивача нарахування інфляційних втрат здійснено за такі періоди:

з квітня 2018 року по травень 2018 року на суму 192000 грн 00 коп., інфляційні втрати складають 1536 грн 00 коп.;

з червня 2018 року по березень 2020 року на суму 96000 грн 00 коп., інфляційні втрати складають 9177 грн 60 коп.

Суд зауважує, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідачем нараховано втрати від інфляції на суму 192000 грн 00 коп. за період прострочення з квітня по травень 2018 року у сумі 1536 грн 00 коп., разом з тим, ним безпідставно включено до розрахунку травень 2018 року, оскільки втрати від інфляції слід обраховувати за повні місяці прострочення.

Відповідач здійснив оплату 17.05.2018, тобто повного місяця прострочення у травні не було. Разом з тим, хоча позивач і не правильно визначив період інфляційних нарахувань, включивши до нього травень 2018 року, на суму інфляційних втрат щодо боргу 192000 грн 00 коп. це не вплинуло, оскільки індекс інфляції у травні 2018 року складав 100 %, тобто інфляції не було.

Суд перевіривши розрахунок решти інфляційних втрат у сумі 9177 грн 60 коп. за період з червня 2018 року по березень 2020 року нарахованих на суму 96000 грн 00 коп., порушень законодавства та арифметичних помилок не встановив, тому вказані вимоги є обґрунтованими, правильно нарахованими та підлягають стягненню з відповідача у сумі 10713 грн 60 коп.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково в сумі 124535 грн 10 коп., з яких: сума основного боргу 96000 грн 00 коп., пені у сумі 11101 грн 80 коп., 3 % річних у сумі 6719 грн 70 коп., інфляційних втрат у сумі 10713 грн 60 коп. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.123 ГПК України).

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 12500 грн 00 коп. на підставі угоди про надання правової допомоги №3/20 від 07.04.2020 (а.с.74-76).

Відповідач в запереченнях на відзив за вих.№463/21 від 26.08.2020 зазначає про відсутність підстав для стягнення витрат на послуги адвоката у зв`язку з тим, що позивачем в заяві про уточнення позовних вимог це питання не ставиться.

Суд зауважує про безпідставність доводів відповідача.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи, позивач у позові навів попередні йрозрахунок судових витрат (сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу), які просив стягнути з відповідача в прохальній частині.

Разом з цим, з заявою про усунення недоліків позовної б/н від 30.06.202 позивачем подана заява про уточнення позовних вимог б/н від 30.06.2020 (а.с.71), в якій останній уточнив в прохальній частині позову сторону відповідача (його найменування), зазначивши, що просить стягнути саме з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" заявлені до стягнення суми : 96000 грн 00 коп.- основного боргу, 6 727 грн 59 коп. - 3% річних, 10 713 грн 06 коп. - інфляційні втрати; 11 146 грн 52 коп. - пені, в загальній сумі 124 587 грн 71 коп. та стягнути судові витрати.

Вказана заява стосується лише уточнення сторони відповідача та не змінює розмір заявлених позовних вимог та судових витрат (заявлених до відшкодування позивачем - 2102 грн - судового збору, 12500 грн - витрат на правову допомогу).

Заяви про відмову від стягнення з відповідача понесених останнім судових витрат від позивача до суджу також не надходило.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи викладене, доводи відповідача судом відхиляються.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.04.2020 між Адвокатським об`єднанням «Консулат» (Виконавець) та ОСОБА_1 (клієнт) було укладено Угоду про надання правової допомоги №3/20, відповідно до п. 1 якої виконавець приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту, а саме: здійснити представництво та захист його прав та інтересів щодо стягнення на користь клієнта заборгованості з Відокремленого підрозділу шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля» за укладеним договором №32/394-03-18 від 16.03.2018 про поставку акумуляторної батареї загальною вартістю 192 000 грн 00 коп. (а.с.29).

Згідно акту про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 15.05.2020 Адвокатського об`єднання «Консулат» здійснено представництво та захист інтересів клієнта в судових органах України щодо стягнення на користь клієнта заборгованості з Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" Державного підприємства "Первомайськвугілля" за укладеним договором поставки №32/394-03-18 від 16.03.2018 про поставку акумуляторної батареї загальною вартістю 192 000 грн 00 коп. Загальна вартість послуг (гонорар) становить 12 500 грн 00 коп. (а.с.34).

В звіті до акту про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 15.05.2020 відповідно до угоди про надання правової допомоги №3/20 від 07.04.2020 зазначено, що Адвокатським об`єднанням «Консулат» з 07.04.2020 по 15.05.2020 надано правову допомогу громадянину ОСОБА_1 : укладення угоди з клієнтом (0,5 год) - 500 грн.; збір необхідних документів (доказів) для підготовки претензії та позовної заяви (2,5 год) - 2 500 грн.; пошук та вивчення судової практики з аналогічних спорів необхідних для підготовки претензії від 09.04.2020 (0,5 год.) - 500 грн.; підготовка позовної заяви з розрахунками штрафних санкцій, індексу інфляції та 3% річних (3,5 год) - 3500 грн.; підготовка заяви до суду (2 год.) - 2 000 грн. Загальна кількість витраченого часу становить 12,5 години. Загальна вартість наданих послуг з розрахунку 1 000 грн./год. Становить 12 500 грн 00 коп. (а.с.35).

До матеріалів справи позивач надав, як доказ фактичної оплати послуг адвоката на суму 12500 грн 00 коп., копію квитанції від 24.04.2020 №23 з призначенням платежу: «Оплата гонорару за правову допомогу юридичні послуги згідно з угодою про надання правової допомоги №3/20 від 07.04.20» (а.с.31).

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

З наведеного вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката компенсуються за рахунок відповідача у разі, якщо вони безпосередньо пов`язані з підготовкою, поданням позову та супроводом його у суді.

Разом з тим, зі звіту до акту про надання правової допомоги від 15.04.2020 (а.с.35) вбачається, що до загальної суми витрат включено «укладення угоди з клієнтом в сумі 500 грн 00 коп.».

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, правовідносини адвоката та клієнта фіксуються у відповідному договорі про надання правової допомоги, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Укладення такого договору є оформленням домовленостей адвоката та клієнта щодо надання юридичних послуг. Разом з тим, які саме дії входять у зміст послуги адвоката з «укладення угоди з клієнтом в сумі 500 грн 00 коп.», з матеріалів справи не вбачається.

Згідно з ч.2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо у Адвокатського об`єднання «Консулат» надання оферти чи прийняття пропозиції щодо укладення договору про надання послуг коштує 500 грн 00 коп., то на переконання суду, ця сума не повинна входити до суми витрат на правничу допомогу клієнту з вирішення спору, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, так як до неї безпосередньо не відноситься.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтовано заявленими витрати позивача на професійну правничу допомогу, в сумі 12 000 грн, у решті суми слід відмовити за необґрунтованістю.

З урахуванням викладеного, витрати позивача на правову допомогу, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 11 994 грн 93 коп.

Також згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі суми пропорційно задоволених вимог - 2 101 грн 11 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов громадянина ОСОБА_1 до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт" про стягнення 124 587 грн 71 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля", вул.Івана Данькова, буд.21, м.Гірське Попаснянського району Луганської області, 93292, ідентифікаційний код 32320594 в особі Відокремленого підрозділу шахта "Карбоніт", вул.Молодіжна, буд.1, м.Золоте, Попаснянського району Луганської області, 93295, ідентифікаційний код 26402983, на користь громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , основний борг у сумі 96 000 грн 00 коп., пеню у сумі 11 101 грн 80 коп., 3% річних у сумі 6719 грн 10 коп., інфляційні втрати у сумі 10 713 грн 60 коп., судовий збір у сумі 2101 грн 11 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 994 грн 93 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення (з урахуванням положень п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України 11.09.2020 господарським судом підписано повний текст рішення без його проголошення.

Суддя О.В. Драгнєвіч