ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.09.2020 м. Ужгород Справа № 907/447/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/447/20

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАНІ УКРАЇНА», м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю «УЖГОРОД П.С.Ю.», м. Ужгород про стягнення суми 27 606,26 грн. за Договором поставки №22 від 03.04.2017 року

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 27 606,26 грн., боргу за Договором поставки №22 від 03.04.2017 року, яких 23 315,19 грн., основна сума боргу 3 061, 53 грн., пені, 550, 23 грн. три відсотки річних та 679,31 грн. інфляційних втрат, посилаючись на порушення відповідачем вимог статей 526, 530 ЦК України, ст. 193 ГК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по договору, в частині своєчасної оплати за поставлений товар, чим порушив вимоги ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/447/20, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, будь-яких клопотань щодо розгляду спору з повідомленням (викликом) сторін подано не було, у зв`язку з чим, враховуючи також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.07.2020 суд ухвалив відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, та, встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачем) (якщо такі будуть подані) не пізніше 15.08.2020 р.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 01.07.2020 була надіслана відповідачу 02.07.2020 рекомендованим листом, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 88000, м.Ужгород вул. Бестужева, буд.9 та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №461, отримана відповідачем 17.07.2020.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду від 01.07.2020 року надіслав 05.08.2020 року до суду відзив на позов, в якому проти задоволення вимог позивача заперечує з підстав наведених у ньому. Зокрема, зазначає, що у нього наявні залишки поставленого Позивачем та не реалізованого товару загальною вартістю 5 236,68 грн. У зв`язку з чим відповідач керуючись п.п.9.1.5. та п.п.9.1.6 Договору поставки № 22 від 03.04.2017 звертався до позивача, з вимогою забрати не реалізований товар. Звертає увагу на те, що Позивачем вказана вимога не виконана, тому у відповідності до ч.6. ст. 193 ГК України обов`язок з оплати поставленого ТОВ «МАРАНІ УКРАЇНА» товару, про який Позивач вказує у своїй заяві, у відповідача не виник.

18.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, якою позивач повністю заперечує доводи відповідача та вважає їх безпідставними. Вказує на те, що для реалізації можливості повернення майна згідно умов п.п.9.1.5. та п.п.9.1.6 Договору поставки необхідна наявність вимоги, про те до моменту подачі позовної заяви до суду від відповідача не надходило жодних вимог.

Разом з тим, позивач підтримує заявлені ним позовні вимоги та просить стягнути заявлений розмір боргу в повному обсязі, а також пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

12.08.2020 відповідачем подано до суду заяву про долучення доказів, до якої додано платіжне доручення №96817 від 06.08.2020 на суму 16 393,42 грн.

З огляду на наведене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, та відповідачем у відзиві на позов , суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2017 між ТОВ «МАРАНІ УКРАЇНА» (далі - Позивач, Продавець) та ТОВ «УЖГОРОД П.С.Ю.» (далі - Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки №22 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець зобов`язується передавати у власність Покупця товар партіями згідно накладних у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов`язується проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору. Згідно з п.1.3. Договору, купівля-продаж кожної партії товару здійснюється на підставі накладної згідно замовлення Покупця. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару (пункт 1.4. Договору).

В силу умов п.2.3. Договору, Асортимент, кількість товару погоджуються сторонами в замовленні і зазначаються в накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Так, на виконання умов договору позивачем згідно видаткових накладних №МА2-003146 від 06.11.2018 року, №МА2-003331 від 20.11.2018 року, №МА2-003145 від 06.11.2018 року, №МА2-001610 від 13.06.2019 року, №МА2-003307 від 18.10.2019 року поставлено відповідачу товар на загальну суму 27 755, 67 грн.

Пунктом. 6.1. Договору, передбачено, що оплата за товар здійснюється Покупцем на умовах відтермінування платежу після 70 (сімдесяти) календарних днів з дати приймання товару Покупцем, що вказана в накладній, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Продавця.

Відповідно до п. 6.3. Договору, днем здійснення платежу, а отже, днем виконання свого платіжного зобов`язання Покупцем, вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, списується з банківського рахунку Покупця на користь Продавця.

У випадку поганої реалізації товару або неможливості його реалізувати в силу різних причин на протязі 60 (шістдесяти) днів з моменту його поставки, закінчення строків придатності товарів до вищевказаних термінів реалізації, Продавець зобов`язується на протязі 5 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від Покупця за власний рахунок забрати такі товари, документально оформити даний факт та повернути покупцю сплачені за такий товар кошти; Покупець також має право повернути Продавцю, а Продавець зобов`язується на протязі 5 п`яти календарних днів 3 моменту отримання відповідної вимоги від Покупця за власний рахунок забрати товари, документально оформити даний факт та повернути Покупцю сплачені за такий товар кошти (пункти 9.1.5, 9.1.6 Договору).

Відповідно до п. 11.1. Договору, Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Даний Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за один місяць до закінчення. (пункт 11.2 Договору).

За доводами позивача, що підтверджуються матеріалами справи Відповідач в порушення умов укладеного договору провів оплату за поставлений товар не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла та рахується заборгованість на суму 23 315, 19 грн.

Відповідно до п.10.2.1 договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п.6.1. договору, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. Окрім того, відповідно до пункту 10.1. договору, за порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства і даного договору.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 111 від 22 квітня 2020 року з вимогою про виплату суми боргу.

Однак, лист з вказаною вимогою повернувся відповідачу, з поміткою «за закінченням терміну зберігання». Невиконання відповідачем свого зобов`язання і стало приводом звернення до суду.

Із платіжного доручення №96817 від 06.08.2020 на суму 16 393,42 грн. вбачається, що відповідачем після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі було частково сплачено суму основної заборгованості у розмірі 16 393,42 грн. на користь позивача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено Договір поставки № 22 від 03.04.2017, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних №МА2-003146 від 06.11.2018 року, №МА2-003331 від 20.11.2018 року, №МА2-003145 від 06.11.2018 року, №МА2-001610 від 13.06.2019 року, №МА2-003307 від 18.10.2019, які скріплені підписами та печатками сторін внаслідок чого у товариства з обмеженою відповідальністю «УЖГОРОД П.С.Ю.», м. Ужгород виникла заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «МАРАНІ УКРАЇНА», м. Київ в сумі 23 315, 19 грн.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно- розпорядчого документа на майно.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару підтверджується видатковими накладними за №МА2-003146 від 06.11.2018 року, №МА2-003331 від 20.11.2018 року, №МА2-003145 від 06.11.2018 року, №МА2-001610 від 13.06.2019 року, №МА2-003307 від 18.10.2019.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом. 6.1. Договору, передбачено, що оплата за товар здійснюється Покупцем на умовах відтермінування платежу після 70 (сімдесяти) календарних днів з дати приймання товару Покупцем, що вказана в накладній, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Продавця.

Відповідно до п. 6.3. Договору, днем здійснення платежу, а отже, днем виконання свого платіжного зобов`язання Покупцем, вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, списується з банківського рахунку Покупця на користь Продавця.

Відповідно до п. 11.1. Договору, Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Даний Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за один місяць до закінчення. (пункт 11.2 Договору).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений на підставі видаткових накладних товар, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 23 315, 19 грн., що і стало підставою звернення до суду з метою стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Із платіжного доручення №96817 від 06.08.2020 на суму 16 393,42 грн. вбачається, що відповідачем після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі було частково сплачено суму основної заборгованості у розмірі 16 393,42 грн. на користь позивача.

Таким чином, відповідач частково оплатив суму основного боргу після відкриття провадження у даній справі. Вказані обставини зумовлюють необхідність закриття провадження у справі в частині розгляду позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 16 393,42 грн., а не відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відмова у задоволенні позову може мати місце лише у випадку, якщо заборгованість була погашена боржником до звернення кредитора із відповідним позовом до суду, тобто фактично не існувала на момент такого звернення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з відповідача суми 16 393,42 грн.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з частковим погашенням заборгованості станом на день розгляду даної справи у відповідача рахується заборгованість у сумі 6 921,77 грн. Вказана сума боргу є непогашена, відповідачем у встановленому законом порядку не спростована та не заперечена.

При цьому, твердження відповідача про те, що він керуючись п.п.9.1.5. та п.п.9.1.6 Договору поставки № 22 від 03.04.2017 неодноразово звертався до позивача, з вимогою забрати не реалізований ним товар, однак така вимога ним не виконана у зв`язку з чим, відповідно до ч.6. ст. 193 ГК України обов`язок з оплати поставленого ТОВ «МАРАНІ УКРАЇНА» товару, у відповідача не виник, судом не береться до уваги, оскільки матеріали справи містять вимогу відповідача про повернення товару, №30/07 від 30 липня 2020 року, яка подана після звернення позивача до суду та встановленого пунктом 9.1.5 Договору строку. Доказів надіслання інших вимог у відповідності до умов договору матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, якщо відповідач вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю «МАРАНІ УКРАЇНА», не виконавши вимогу про повернення товару, чи в інший спосіб порушило його права він може звернутись до суду за їх захистом, однак поза межами даного провадження, оскільки вказані обставини не входять до предмету доказування по даній справі.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості у Відповідача та ним не надано суду жодних доказів у спростування цієї заборгованості перед Позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення вартості неоплаченого товару в сумі 6 921,77 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, Відповідач по справі повинен сплатити на користь Позивача заборгованість в розмірі 6 921,77 грн.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки. Порушення відповідачем свого зобов`язання, в частині проведення повної оплати за поставлений товар, надає позивачеві право на нарахування відповідачеві відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених законодавством.

З посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України та з огляду на прострочення відповідачем строку оплати за товар, позивачем, заявлено також позовні вимоги про стягнення суми 3 061, 53 грн., пені, 550,23 грн. три відсотки річних 679,31 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.10.2.1 договору, за порушення термінів розрахунків, передбачених п.6.1. договору, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

У випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18.

З огляду на викладене, суд не вбачає можливим здійснити обрахунок даної санкції для перевірки правильності її нарахування позивачем, зважаючи на відсутність потрібної для цього інформації - усіх дат, сум проплат відповідачем коштів за отримані товари та доказів їх здійснення.

Відтак, заявлена до стягнення з відповідача сума пені 3 061, 53 грн. задоволенню не підлягає.

З аналогічних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 550,23 грн. трьох відсотків річних та суми 679,31 грн. інфляційних втрат.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАНІ УКРАЇНА», м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю «УЖГОРОД П.С.Ю.», м. Ужгород про стягнення суми 27 606,26 грн. за Договором поставки №22 від 03.04.2017 року підлягають задоволенню частково в сумі 6 921,77 грн.

За приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи висновки суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 16 393,42 грн. основного боргу внаслідок сплати зазначеного розміру заборгованості після пред`явлення відповідного позову до суду, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права та можливості на повернення позивачу з Державного бюджету України частини судового збору, сплаченого за подання відповідної позовної вимоги, проте станом на момент постановлення даного рішення відповідне клопотання позивачем не подано, тому підстави для повернення вказаної суми судового збору відсутні.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 527,04 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 16 393,42 грн. (шістнадцять тисяч триста дев`яносто три гривні 42 коп.) закрити.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УЖГОРОД П.С.Ю." (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Бестужева, будинок 9, Код ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Марані Україна» (01103, місто Київ, бульвар Дружби народів, будинок 14-16, приміщення 500, Код ) суму 6 921,77 грн. (шість тисяч дев`ятсот двадцять одну гривню 77 коп.) заборгованості по оплаті вартості поставленого товару, а також суму 527,04 грн. (п`ятсот двадцять сім гривень 04 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 10.09.2020.

Суддя О.Ф. Ремецькі