ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. ОдесаСправа № 923/504/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" участі не брали,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" Голубєва С.В., Предместнікова Д.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019, прийняте суддею Гридасовим Ю.В., м. Херсон, повний текст складено 11.10.2019,

у справі №923/504/18

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз"

про стягнення 23 155 237,43 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 23155237,43 грн, з яких: 11194540,44 грн пені, 2568770,01 грн 3% річних та 9391926,98 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №17-252-Н від 06.04.2017.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 06.06.2018 відкрито провадження у справі №923/504/18.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 (суддя Гридасов Ю.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач здійснював оплату за поставлений позивачем на підставі договору №17-252-Н від 06.04.2017 природний газ у порядку і на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2516 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки", а також з дотриманням умов пунктів 6.1, 6.2 вищезазначеного договору та на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", що зумовлює відсутність правових підстав для нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не надано правової оцінки доводам позивача, не враховано аргументів останнього та поданих ним доказів, чим порушено норми процесуального права. Апелянт також наголошує на тому, що, укладаючи договір купівлі-продажу природного газу №17-252-Н від 06.04.2017, відповідач прийняв на себе зобов`язання зі своєчасної оплати вартості придбаного ним газу, тому, з огляду на неналежне виконання останнім грошового зобов`язання, а саме: прострочення за вказаним договором, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" правомірно здійснило нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у визначених в позовній заяві розмірах, оскільки в силу пункту 6.1 вищезазначеного договору підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. Крім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не передбачає зміну порядку та строків здійснення між сторонами розрахунків, а також на те, що згідно з пунктом 6.3 договору купівлі-продажу природного газу №17-252-Н від 06.04.2017 під час здійснення з позивачем розрахунків відповідач не обмежується лише рахунком зі спеціальним режимом використання та може сплатити вартість придбаного ним газу власними коштами, що свідчить про реальну можливість Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" впливати на стан проведення розрахунків за вказаним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу №191126/Ю/04 від 26.11.2019 (вх.№4305/19/Д1 від 02.12.2019) Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що, врахувавши положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №17-252-Н від 06.04.2017, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість впливу відповідача на процес проведення з позивачем розрахунків за вказаним договором, що свідчить про відсутність правових підстав для нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" пені, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідач також звертає увагу апеляційного господарського суду на безпідставність посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, оскільки вказана справа стосується правовідносин, що склалися за договором на розподіл природного газу, відповідно до умов якого газорозподільне підприємство зобов`язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами, тобто суб`єктний склад та характер спірних правовідносин у справах №910/16072/16 та №923/504/18 є істотно відмінними.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Лавриненко Л.В. від 18.11.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 04.12.2019 розгляд справи №923/504/18 призначено на 15.01.2020 о 15:00.

Між тим у зв`язку з перебуванням 15.01.2020 судді Будішевської Л.О. у відпустці судове засідання не відбулося, за розпорядженням керівника апарату суду №23 від 15.01.2020 справу №923/504/18 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення судді-учасника колегії.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 для розгляду апеляційної скарги у справі №923/504/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 у визначеному складі суддів справу №923/504/18 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 12.02.2020 о 14:00.

У судовому засіданні 12.02.2020 було оголошено перерву до 11:00 год 11.03.2020, про що постановлено протокольну ухвалу.

У зв`язку з непрацездатністю судді Поліщук Л.В. за розпорядженням керівника апарату суду №104 від 10.03.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/504/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 для розгляду апеляційної скарги у справі №923/504/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у визначеному складі суддів справу №923/504/18 прийнято до свого провадження.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 11.03.2020 було оголошено перерву до 12:00 15.04.2020 шляхом постановлення протокольної ухвали.

Однак, 11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19", відповідно до якої на всій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 були внесені зміни до вищезазначеної постанови від 11.03.2020 №211 та продовжено карантин до 24.04.2020.

Рішенням Ради суддів України від 17.03.2019 №19 затверджено Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу "COVID-19", який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, відповідно до яких Рада суддів України рекомендує на період карантину встановити особливий режим роботи судів України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 було вирішено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням ситуації, яка склалася в державі у зв`язку з поширенням короновірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, для здійснення повного та всебічного апеляційного розгляду справи відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, а також повідомлено учасників справи про те, що розгляд даної справи, призначений ухвалою суду від 11.03.2020 на 12:00 год 15.04.2020, не відбудеться, а про дату та час розгляду справи №923/504/18 сторони будуть повідомлені додатково відповідною ухвалою.

04.05.2020 Кабінет Міністрів України на позачерговому засіданні ухвалив рішення про продовження карантину в Україні до 22.05.2020, однак з карантинними послабленнями з 11.05.2020, зокрема, дозволено працювати за певних умов адвокатам, нотаріусам тощо.

З огляду на викладене, враховуючи прийняття Урядом України рішення про пом`якшення режиму карантину, введеного у зв`язку з поширенням короновірусу "COVID-19", Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість призначення справи №923/504/18 до розгляду на 15.06.2020 о 10:30, про що було постановлено відповідну ухвалу від 13.05.2020.

10.06.2020 до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява б/н від 09.06.2020 (вх.№1827/20 від 10.06.2020), в якій останнє просило зупинити провадження у справі №923/504/18 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №904/1210/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 задоволено заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" б/н від 09.06.2020 (вх.№1827/20 від 10.06.2020) та зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №904/1210/18.

22.07.2020 до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява б/н від 14.07.2020 (вх.№2196/20 від 22.07.2020) про поновлення апеляційного провадження у справі №923/504/18, мотивована закінченням касаційного перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №904/1210/18.

Враховуючи усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 та призначено останню до розгляду на 07.09.2020 об 11:00.

31.08.2020 до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції б/н від 31.08.2020 (вх.№4305/19/Д5 від 31.08.2020).

У зв`язку з перебуванням судді Лавриненко Л.В. у відпустці за розпорядженням керівника апарату суду №281 від 02.09.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/504/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 для розгляду апеляційної скарги у справі №923/504/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 у визначеному складі суддів справу №923/504/18 прийнято до свого провадження та, з огляду на об`єктивну неможливість проведення судового засідання у даній справі 07.09.2020 в режимі відеоконференції з жодним із запропонованих позивачем судів, відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції б/н від 31.08.2020 (вх.№4305/19/Д5 від 31.08.2020).

У судовому засіданні 07.09.2020 представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" висловили заперечення проти задоволення апеляційної скарги та надали клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, представник Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т. V а.с. 67), при цьому подав клопотання б/н від 04.09.2020 (вх.№4305/19/Д6 від 04.09.2020), в якому зазначив про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить здійснити розгляд справи №923/504/18 за наявними матеріалами і за відсутності представника позивача. Крім того, і позивачем, і відповідачем були подані оновлені розрахунки/контррозрахунки заборгованості, які протокольними ухвалами долучені до матеріалів справи.

03.09.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" до суду апеляційного господарського суду надійшло клопотання б/н та б/д (вх.№2830/20 від 03.09.2020), в якому останнє просить зупинити провадження у справі №923/504/18 до остаточного розгляду справи №904/1210/18 по суті.

Вказане клопотання мотивоване тим, що постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 рішення по суті у справі №904/1210/18 не прийнято, оскільки останню направлено на новий розгляд до апеляційного господарського суду, а відтак остаточний правовий висновок суду касаційної інстанції на теперішній час фактично не сформований.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" б/н та б/д (вх.№2830/20 від 03.09.2020) про зупинення провадження у справі №923/504/18, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов`язковий (зазначений в законі), за наявності якого господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов`язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Здійснивши опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів вбачає, що постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у справі №904/1210/18 скасовано та направлено дану справу на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що правовідносини у справах №923/504/18 та №904/1210/18 за характером спору та сферою правового регулювання є подібними, проте зауважує, що на теперішній час судове рішення справі №904/1210/18 переглядається в апеляційному порядку, між тим в силу вимог процесуального закону підставою для зупинення провадження у справі є перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) саме у касаційному порядку.

Враховується колегією суддів і те, що у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/18 було викладено висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого хоча постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ, визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення цієї постанови не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями, що відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами таких договорів, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" б/н та б/д (вх.№2830/20 від 03.09.2020) про зупинення провадження у справі №923/504/18, про що у судовому засіданні 07.09.2020 постановлено протокольну ухвалу.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ("Продавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" ("Покупець") укладено договір купівлі-продажу природного газу №17-252-Н (далі договір №17-252-Н від 06.04.2017), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується передати Покупцеві у 2017 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору №17-252-Н від 06.04.2017 природний газ, що передається за цим договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

У пунктах 2.1, 2.2, 4.1, 5.1, 5.3 договору №17-252-Н від 06.04.2017 сторонами узгоджено обсяги природного газу, що планується передати в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно), порядок його обліку, ціну за 1000 куб.м газу та загальну вартість природного газу за цим договором.

Приймання-передача природного газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі. Покупець зобов`язується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його ціна та фактична вартість. Продавець до 12 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, після надання Покупцем документів, визначених пунктом 3.3 цього договору, повертає Покупцеві один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (за її наявності). У разі непідписання Продавцем акта приймання-передачі природного газу Продавець у той же строк письмово повідомляє Покупцеві про причини такого непідписання акта та надає у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта (пункти 3.2-3.4 договору №17-252-Н від 06.04.2017).

В силу пункту 6.1 договору №17-252-Н від 06.04.2017 оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних Покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються Покупцем Продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі ненадання Покупцем Продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту, до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо Покупець надасть Продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний Покупцем газ в частині суми зазначеної в такому акті звіряння буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання Продавцеві Покупцем зазначеного вище акту звіряння припиняється нарахування Продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння Продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний Покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 договору №17-252-Н від 06.04.2017 оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

За умовами пунктів 7.1, 7.2 договору №17-252-Н від 06.04.2017 за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Згідно з пунктом 9.3 договору №17-252-Н від 06.04.2017 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2017 і діє в частині продажу природного газу до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору №17-252-Н від 06.04.2017).

В подальшому 28.07.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 щодо внесення змін до договору №17-252-Н від 06.04.2017, зокрема, щодо обсягів природного газу, що планується передати в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно).

На виконання даного договору Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у період з квітня по вересень 2017 року передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" прийняло природний газ на загальну суму 242526762,15 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2017, від 31.05.2017, від 30.06.2017, від 31.07.2017, від 31.08.2017 та від 30.09.2017.

З метою організації проведення сторонами взаєморозрахунків за договором №17-252-Н від 06.04.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області ("Сторона 1"), Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації ("Сторона 2"), Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" ("Сторона 3") та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ("Сторона остання") були укладені спільні протокольні рішення, а саме: спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №3880 від 14.11.2017 на суму 859781,69 грн; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4351 від 15.12.2017 на суму 25398867 грн; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4352 від 15.12.2017 на суму 23811438 грн; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4353 від 15.12.2017 на суму 30161157,77 грн.

У пункті 2.5 розділу 2 спільних протокольних рішень визначено порядок проведення взаєморозрахунків, відповідно до якого Сторона 3 перераховує Стороні останній кошти за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 06.04.2017 №17-252-Н із записом у графі "Призначення платежу" "Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата та номер спільного протокольного рішення, за природний газ за 2017 рік, договір від 06.04.2017 №17-252-Н".

За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень з метою їх реалізації сторони зобов`язуються: забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з "Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію", затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688; перерахувати кошти наступній стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; оперативно обмінюватися наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цих спільних протокольних рішень; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цих спільних протокольних рішень та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цими спільними протокольними рішеннями.

Сторони, що підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Уряду від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (розділ 4 спільних протокольних рішень).

Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями (пункт 5.2 розділу 5 спільних протокольних рішень).

З матеріалів справи вбачається, що вартість природного газу, отриманого від позивача на підставі договору №17-252-Н від 06.04.2017, у загальній сумі 242526762,15 грн сплачена відповідачем в повному обсязі наступним чином:

-частина вартості природного газу в сумі 140033671,34 грн сплачена шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств;

-частина вартості природного газу в сумі 80231244,46 грн сплачена за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №3880 від 14.11.2017, №4351 від 15.12.2017, №4352 від 15.12.2017 і №4353 від 15.12.2017;

-частина вартості природного газу в сумі 22261846,35 грн сплачена за рахунок коштів Державного бюджету України на надання пільг, субсидій та компенсацій населенню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 23155237,43 грн, з яких: 11194540,44 грн пені, 2568770,01 грн 3% річних та 9391926,98 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" прийнятих на себе зобов`язань за договором №17-252-Н від 06.04.2017.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач здійснював оплату за поставлений позивачем на підставі договору №17-252-Н від 06.04.2017 природний газ у порядку і на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2516 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки", а також з дотриманням умов пунктів 6.1, 6.2 вищезазначеного договору та на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", що зумовлює відсутність правових підстав для нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів частково погоджується з вищенаведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №17-252-Н від 06.04.2017 є договором поставки.

Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір №17-252-Н від 06.04.2017 став належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених законом, договором.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій є одним із основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Як зазначалося вище, з метою організації проведення сторонами взаєморозрахунків за договором №17-252-Н від 06.04.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі Порядок №20 від 11.01.2005) між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області, Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення, а саме: спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №3880 від 14.11.2017 на суму 859781,69 грн; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4351 від 15.12.2017 на суму 25398867 грн; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4352 від 15.12.2017 на суму 23811438 грн; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №4353 від 15.12.2017 на суму 30161157,77 грн.

Однак, з 01.01.2018 вищезазначена постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 втратила чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України №951 від 08.11.2017 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

При цьому, з 01.01.2018 механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі Порядок №256 від 04.03.2002).

За таких обставин, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку №256 від 04.03.2002.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №256 від 04.03.2002 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

В силу абзацу 1 пункту 8-1 Порядку №256 від 04.03.2002 кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

За умовами абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку №256 від 04.03.2002 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належать, зокрема, Порядок №256 від 04.03.2002, а також Порядок №20 від 11.01.2005, що був чинним на час підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №3880 від 14.11.2017, №4351 від 15.12.2017, №4352 від 15.12.2017 і №4353 від 15.12.2017.

Згідно з частиною третьою статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення норм наведених постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковим для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту, відтак строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведених постанов.

Таким чином, апеляційний господарський суд зауважує, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.04.2020 у справі №909/256/18.

Доводи скаржника про те, що у відносинах між покупцем та продавцем щодо розрахунків за отриманий природний газ держава виступає лише в якості третьої особи, що має певний обов`язок зі своєчасного перерахування субвенцій у певний строк та в межах договірних відносин, колегією суддів оцінюються критично, адже правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки вказана постанова суду касаційної інстанції була прийнята за інших фактичних обставин справи. Зокрема, справа №910/16072/16 стосується правовідносин, що склалися за договором на розподіл природного газу, відповідно до умов якого газорозподільне підприємство зобов`язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами, тобто суб`єктний склад та характер спірних правовідносин у справах №910/16072/16 та №923/504/18 є відмінними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №3880 від 14.11.2017, №4351 від 15.12.2017, №4352 від 15.12.2017 і №4353 від 15.12.2017, сторони погодили, що відшкодування частини боргу відповідача здійснюватиметься відповідно до встановленого зазначеними рішеннями порядку, оскільки сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі №17-252-Н від 06.04.2017) порядок розрахунків.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №908/885/18.

Водночас для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору №17-252-Н від 06.04.2017, а також 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України необхідно, щоб оплата вартості придбаного природного газу була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №3880 від 14.11.2017, №4351 від 15.12.2017, №4352 від 15.12.2017 і №4353 від 15.12.2017.

Отже, підставою застосування наслідків порушення грошового зобов`язання є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Відповідно до пункту 1.2 договору №17-252-Н від 06.04.2017 природний газ, що передається за цим договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №187 від 22.03.2017 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", яка була чинною на момент укладення між сторонами договору №17-252-Н від 06.04.2017, відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" визначений постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам на території Херсонської області.

Пунктом 15 вищевказаного Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу визначено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, затвердженого відповідно до статті 12 Закону України "Про ринок природного газу".

За умовами частини шостої статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов`язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурних підрозділів, а також оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, подається уповноваженим банком до Регулятора на затвердження та доводиться до відома всіх учасників розрахунків. Постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, протягом 10 робочих днів інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурні підрозділи у двомісячний строк укладають із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунку із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, виключно на такий рахунок.

Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Регулятором, виключно на: 1) поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового продавця, що здійснює продаж природного газу такому постачальнику на виконання спеціальних обов`язків, покладених на такого продавця; 2) поточний рахунок оператора газотранспортної системи; 3) поточний рахунок оператора газорозподільної системи; 4) поточний рахунок постачальника природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ (далі Порядок 1), та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ (далі Порядок 2).

Відповідно до пункту 1 Порядку 1 постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, у порядку, визначеному Національним банком України.

Газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. При цьому якщо для певної категорії (групи) споживачів встановлено ціни, які відрізняються від звичайних чи ринкових цін, газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для кожної такої категорії (групи) споживачів (пункт 2 Порядку 1).

В силу пункту 3 Порядку 1 газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог.

Пунктом 4 Порядку 1 визначено, що уповноважений банк подає Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств і оптових продавців подається уповноваженим банком до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на затвердження та доводиться до відома Національного банку, підприємств поштового зв`язку, а також споживачів та інших учасників розрахунків шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України та розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Газопостачальні підприємства інформують упродовж 10 робочих днів від дня відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Положеннями пункту 5 Порядку 1 передбачено, що газопостачальні підприємства укладають у двомісячний строк із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ виключно на такий рахунок. Під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Згідно з пунктом 6 Порядку 1 у разі припинення (закінчення строку виконання) спеціальних обов`язків газопостачальних підприємств і оптових продавців газопостачальні підприємства і оптові продавці закривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку. Про закриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання уповноважений банк у дводенний строк письмово повідомляє Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (оптові продавці) визначений Порядком 2.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку 2 споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами. Установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка здійснюють перерахування у повному обсязі коштів за спожитий природний газ з поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих структурними підрозділами газопостачальних підприємств, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий газопостачальними підприємствами, двічі на день.

Постановою Кабінету Міністрів України №296 від 26.04.2017 "Деякі питання розрахунків за спожитий природний газ" була зупинена дія пунктів 5-8 Порядку 2.

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України №296 від 26.04.2017 рекомендовано банкам розподіляти кошти, що надходять з 01.04.2017 на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, за спожитий природний газ побутовими споживачами та релігійними організаціями, з використанням нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорії споживачів "побутові споживачі та релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)", розрахованих постачальниками природного газу відповідно до пункту 3 цієї постанови.

За умовами пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №296 від 26.04.2017 розрахунок нормативу перерахування коштів здійснюється постачальниками природного газу для зарахування коштів на поточні рахунки постачальника природного газу, оператора газорозподільної системи, оператора газотранспортної системи, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового продавця природного газу за формулами, встановленими відповідно до підпунктів 1-4 цього пункту.

Аналіз положень Порядку відкриття (закриття) рахунків та Порядку проведення розрахунків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792, в сукупності з приписами частини шостої статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" дозволяє дійти висновку, що хоча постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення вказаної постанови не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, правовідносини в якій за характером спору та сферою правового регулювання є подібними до спірних правовідносин у даній справі.

Колегією суддів також враховується, що в силу пункту 6.3 договору №17-252-Н від 06.04.2017 за наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про те, що приписи постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 самі по собі не змінюють строків розрахунків за договором №17-252-Н від 06.04.2017, не позбавляють відповідача можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до останнього відповідальності, передбаченої умовами вказаного договору, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати природного газу та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

Між тим, місцевий господарський суд, встановивши факт здійснення відповідачем оплати частини вартості поставленого на підставі договору №17-252-Н від 06.04.2017 природного газу шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання, наведеного вище не врахував та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" у зв`язку з встановленим законодавством спеціальним порядком розрахунків не могло вплинути на процес здійснення з позивачем розрахунків, а тому, на думку суду першої інстанції, свідчить про відсутність прострочення відповідачем виконання зобов`язання в частині проведення розрахунків через рахунки зі спеціальним режимом використання та виключає можливість застосування до нього штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів зауважує, що під час розгляду позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи господарський суд повинен перевірити здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення грошових коштів.

Дослідивши та перевіривши поданий Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оновлений розрахунок, який не містить нарахувань штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат на суму коштів, отриманих позивачем на підставі укладених між сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ, а також контррозрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, виконаний відповідачем з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем під час проведення розрахунку безпідставно не було враховано зменшення боргу за договором №17-252-Н від 06.04.2017 на суму пільг, субсидій та компенсацій, наданих згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", в той час як вказані суми грошових коштів обґрунтовано враховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" при здійсненні контррозрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, який, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем здійснено в межах заявленого позивачем періоду та арифметично правильно.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" 3% річних у загальній сумі 981650,60 грн, інфляційних втрат у загальній сумі 3605138,04 грн та пені у загальній сумі 4328809,59 грн, нарахованих у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №17-252-Н від 06.04.2017.

При цьому, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 4328809,59 грн пені, Південно-західний апеляційний господарський суд з урахуванням відповідного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" вбачає наявність правових підстав для зменшення її розміру до 43288,09 грн з огляду на наступне.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таким чином, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, беручи до уваги поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним заходів для виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №17-252-Н від 06.04.2017, співвідношення розміру неустойки з наслідками порушення вказаного зобов`язання, враховуючи факт повного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати за поставлений у квітні-вересні 2017 року природний газ ще до звернення позивача з даним позовом до суду, а також те, що пеня за своєю правовою природою є важелем впливу на боржника і засобом спонукання боржника до виконання своїх обов`язків щодо сплати боргу, а не засобом безпідставного збільшення суми грошового зобов`язання та, як наслідок, отримання кредитором додаткового доходу, з огляду на наявність у матеріалах справи належних у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження наявності значної дебіторської заборгованості Головних розпорядників коштів місцевих бюджетів Херсонської області перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" за сумами пільг та субсидій, наданих населенню за спожитий природний газ, при тому, що природний газ, який передавався за договором №17-252-Н від 06.04.2017, використовувався покупцем виключно для постачання побутовим споживачам, тобто населенню, а також враховуючи фінансові результати діяльності відповідача за 2017-2018 роки і те, що стягнення нарахованої позивачем суми пені в повному обсязі, яка в кілька разів перевищує чистий прибуток підприємства відповідача за рік, може призвести до повного припинення його господарської діяльності, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає за можливе зменшити розмір належної до сплати пені до суми 43288,09 грн, оскільки стягнення 3% річних, інфляційних втрат та частини заявленої до стягнення суми пені має забезпечити баланс інтересів сторін.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у подібних спірних правовідносинах, зокрема, в постанові від 11.02.2020 у справі №918/114/19.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" на користь позивача 43288,09 грн пені, 981650,60 грн 3% річних та 3605138,04 грн інфляційних втрат, у той час як у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з неправильним застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 43288,09 грн пені, 981650,60 грн 3% річних, 3605138,04 грн інфляційних втрат та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому колегією суддів враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16 та пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 01.10.2019 у справі №923/504/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 43288,09 грн пені, 981650,60 грн 3% річних та 3605138,04 грн інфляційних втрат скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити, в частині розподілу судових витрат змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 43288,09 грн пені, 981650,60 грн 3% річних, 3605138,04 грн інфляційних втрат та 133733,97 грн судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 200600,96 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.09.2020.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук