ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2020 р. Справа № 911/2293/19

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

до Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича

про стягнення 60 857,56 гривень

за участю представників:

від позивача: Кричевський В.В. (довіреність №405 від 15.08.2019)

від відповідача: Погорілий В.О. (ордер серії КС№ 316646 від 01.12.2019)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (далі - ПрАТ "Київобленерго"/позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича (далі - ФОП Бойко О.Є./відповідач) про стягнення 60 857,56 гривень, з яких: 55 897,23 грн боргу за використану активну електричну енергію (22 001,67 грн боргу за активну електричну енергію та 33 895,56 грн боргу за перевищення договірної величини споживання), 597,36 грн інфляційного збільшення суми боргу, 455,71 грн 3% річних та 3 907,26 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем умов договору та норм законодавства, що виявились у втручанні відповідача в роботу лічильника електричної енергії №8260280, що підтверджується актом про порушення №К040819 від 01.11.2018, та, як наслідок, його заміни новим лічильником №83778840 з подальшим проведенням відповідних обрахунків споживання відповідачем електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2019 у справі №911/2293/19 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

21.10.2019, у встановлений судом строк, через канцелярію Господарського суду Київської області від Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до змісту якої позивач на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 30.09.2019 надав пояснення та документи стосовно заявленого позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.10.2019 у справі №911/2293/19 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання на 18.11.2019, а також встановлено сторонам строк для вчинення процесуальних дій, у тому числі подання відповідачем відзиву.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2019 у справі №911/2293/19 відкладено підготовче засідання на 02.12.2020.

02.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 02.12.2019 судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 10.12.2019.

10.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли:

- відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами;

- клопотання про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів.

У підготовчому засіданні 10.12.2019 судом постановлено ухвали, занесені до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовочого провадження на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання на 28.01.2020.

03.01.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач не погодився з доводами відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 28.01.2020 судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.02.2020.

10.02.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю представника Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича бути присутнім в судовому засіданні.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 10.02.2020 та 17.02.2020 у справі №911/2293/19 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.02.2020 та 10.03.2020 відповідно.

10.03.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови про закриття кримінального провадження від 04.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області, занесеною до протоколу судового засідання від 10.03.2020, у справі №911/2293/19 оголошено перерву в судовому засіданні до 23.03.2020.

Поряд з тим постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 по 03.04.2020.

Листом Голови ради суддів України від 16.03.2020 №9рс-186/20 рекомендовано, на період з 16.03.2020 по 03.04.2020, встановити особливий режим роботи судів України.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Київської області №11 від 17.03.2020 "Про організацію розгляду судових справ на період дії карантину" визначено, що розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників справи, призначених на період дії карантину з 18.03.2020 до 03.04.2020, призначається (переноситься) поза межі визначеного строку (у разі його не продовження); матеріали (заяви, скарги, клопотання), які передбачають їх розгляд в судових засіданнях за участю учасників справи, призначаються поза межами визначеного строку дії карантину (у разі його не продовження).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2020 у справі №911/2293/19 повідомлено учасників справи, що судовий розгляд справи по суті в порядку загального позовного провадження 23.03.2020 не відбудеться, про дату, час і місце розгляду справи в порядку загального позовного провадження по суті постановлено повідомити ухвалою суду.

19.03.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №911/2293/19 підготовче засідання призначено на 01.06.2020.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів"з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2, встановлено карантин з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2".

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №338-р від 25.03.2020 "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" (в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020) запроваджено режим надзвичайної ситуації на всій території України до 22 червня 2020 року.

01.06.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 01.06.2020 задоволено клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копії постанови про закриття кримінального провадження та оголошено перерву до 22.06.2020.

У судовому засіданні 22.06.2020 оголошено перерву до 14.07.2020.

13.07.2020 електронною поштою та 14.07.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення разом з актом звіряння розрахунків, рахунками на оплату та розрахунками сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. Вказані додаткові пояснення судом прийнято до розгляду, тоді як додані до них документи та розрахунки сум пені, 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку залишити без розгляду з огляду на те, що позивачем не заявлено про неможливість подання вказаних документів разом із заявами по суті, а внаслідок проведених розрахунків заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляції збільшилися, попри те, що автоматичного (без прохання позивача) збільшення суми позовних вимог на стадії розгляду справи по суті процесуальними приписами не передбачено.

У судовому засіданні 14.07.2020 оголошено перерву до 28.07.2020.

13.07.2020 електронною поштою та 14.07.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення разом з копією постанови №1382 від 08.11.2018. Вказані додаткові пояснення судом прийнято до розгляду, тоді як додану до них копію постанови №1382 від 08.11.2018 суд дійшов висновку залишити без розгляду з огляду на те, що позивачем не заявлено про неможливість подання вказаного документа разом із заявами по суті.

У судовому засіданні 28.07.2020 після закінчення з`ясування обставин та дослідження доказів судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

11.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "Київобленерго", перейменованим надалі на ПрАТ "Київобленерго", як постачальником, та Фізичною особою-підприємцем Бойком Олександром Євгеновичем, як споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії №220059003 (далі - договір постачання електроенергії), відповідно до п. 1.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 100 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

До позовної заяви позивачем додано копії вказаного вище договору та додатків до нього, а також копії додаткових угод до вказаного договору.

Відповідно до пп. 2.3.3, 7.1., 7.2. та 9.4. договору постачання електроенергії, споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та додатку №6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії».

Облік електричної енергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПККЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником розрахунково згідно з вимогами №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та додатку №5(5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії».

У разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі балансової належності електричних мереж електропередавальної організації та споживача обсяг спожитої електроенергії визначається шляхом збільшення (зменшення) обсягів електричної енергії, визначених відповідно до показників розрахункових засобів обліку, на величину обсягу розрахункових втрат електроенергії у ділянці електричної мережі (з урахуванням трансформаторів) від межі балансової належності до місця встановлення розрахункових засобів обліку. Розрахунки втрат виконуються на підставі галузевих нормативно-технічних документів та згідно з додатком №8 «Розрахунок втрат» електричної енергії в мережах споживача».

Цей договір набирає чинності з дня підписання і укладається на строк до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов.

Згідно додатку №3 до договору постачання сторони погодили адресу об`єкта споживання - Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 88.

Так, за викладеними у позові доводами ПрАТ "Київобленерго", 01.11.2018 за адресою об`єкта споживання - Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 88, перевіркою встановлено порушення відповідачем п. 5.5.5 ПРРЕЕ - втручання в параметри розрахункового засобу - лічильник №8260280, про що складено Акт про порушення №К040819 від 01.11.2018. Копія вказаного акта наявна в матеріалах справи.

Як зауважив позивач, ним було демонтовано лічильник №8260280 та передано судовому експерту на для проведення електротехнічного дослідження, за результатами якого судовим експертом встановлено втручання в роботу вказаного лічильника, про що складено висновок №9265 від 13.03.2019, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також на підтвердження вказаних вище обставин позивач надав копію протоколу №030 від 08.05.2019, яким затверджено рішення комісії ПрАТ «Київобленерго» по розгляду акта про порушення №К040819 від 01.11.2018 та нарахування вартості безоблікового споживання електричної енергії.

За доводами позивача, оскільки 01.11.2018 лічильник №8260280 було демонтовано, 22.11.2018 споживачу встановлено новий лічильник №83778840 з GSM модулем, в підтвердження чого надано копію акта №649476 від 22.11.2018 про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому.

Отже, позивач вказав, що за відсутності з 01.11.2018 по 22.11.2018 на об`єкті споживача лічильника позивачем проведено розрахунок споживання електричної енергії по середньодобовому споживанню згідно показників нового лічильника, які знято дистанційно за допомогою GSM модуля, в підтвердження чого позивачем надано витяги з автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії.

Як слідує з викладених у позові доводів Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" та наданих представником останнього у судових засіданнях пояснень, за 8 днів роботи нового лічильника - з 22.11.2019 по 30.11.2019 відповідачем спожито 79,84 кВт електричної енергії, як наслідок позивачем здійснено, зокрема, такий обрахунок середньодобового споживання енергії за 1 день: 79,84:8 днів = 9,98 кВт, а враховуючи коефіцієнт трансформації - 40, тому 9,98х40=399 кВт/год за один день, як наслідок споживання електроенергії за 21 день без обліку пораховано позивачем як 9,98х21=8383 кВт/год (з урахуванням коефіцієнта трансформації).

Також позивачем вказано, що по старому лічильнику з 23.10.2018 по 01.11.2018 відповідачем, з урахуванням коефіцієнта трансформації, спожито 8 280 кВт/год, а тому позивачем підсумовано, що загальне споживання відповідачем електроенергії за листопад 2018 року склало: 8 280 кВт/год + 8 383 кВт/год + 399 кВт/год + 631 кВт/год (активні втрати в трансформаторі) + 1 кВт/год (активні втрати в лініях) = 17 694 кВт/год х 2,12139 (тариф грн. без ПДВ) = 37 535,87 грн, з урахуванням 20% ПДВ = 45 034,04 грн.

Надалі позивач вказав, що загальне споживання відповідачем електроенергії за грудень 2019 року (з 23.11.2019 по 23.12.2019) склало: 17 386 кВТ/год + 616 кВТ/год (активні втрати в трансформаторі) + 2 кВТ/год ( активні втрати в лініях)= 18 004 кВТ/год - на загальну суму 45 832,20 грн з ПДВ (згідно наданих представником позивача у судових засіданнях пояснень - 18 004 кВТ/год х 2,12139 (тариф грн. без ПДВ) = 38 193,51 грн, з урахуванням 20% ПДВ = 45 832,20 грн).

Поряд з тим позивач вказав, що згідно додаткової угоди №1 до договору постачання сторонами узгоджено дату надання звіту за спожиту електричну енергію на 23 число календарного місяця, а тому розрахунковий період у споживача змінився та встановлений з 24 числа календарного місяця до 23 числа наступного місяця.

Крім того позивач вказав, що за вказані вище періоди обрахунку вартості електричної енергії відповідачем перевищено договірну величину споживання, встановлену додатковою угодою №1/7 до договору постачання електроенергії - 7 000 кВт/год, а тому, посилаючись на ч. 6 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», позивач нарахував відповідачу:

- за перевищення величини споживання у листопаді 2018 року - 5883,04 грн з ПДВ, шляхом множення кількості спожитої електроенергії понад встановлену величину - 2311 кВт/год на тариф - 2.12139 грн;

- за перевищення величини споживання у грудні 2018 року - 28 012,52 грн з ПДВ, шляхом множення кількості спожитої електроенергії понад встановлену величину - 11004 кВт/год на тариф - 2.12139 грн, як наслідок загальна нарахована позивачем сума за перевищення договірної величини споживання складає 33 895,56 грн.

Тобто, як зауважив позивач, окремо обраховано весь обсяг спожитої електроенергії споживачем за кожен місяць, а потім окремо нараховано перевищення договірної величини споживання за кожен місяць, а відповідно нараховані суми відображено у виставлених відповідачу рахунках-фактурах за спожиту електричну енергію: № за листопад 2018 року від 30.11.2018 та № за грудень 2018 року від 26.12.2018. Копії вказаних рахунків-фактур наявні в матеріалах справи.

В розрізі правомірності нарахування відповідачу сум за перевищення договірної величини споживання позивач вказав, що вказана відповідальність передбачена пунктом 4.2.2. чинного між сторонами договору про постачання електричної енергії, тоді як втрата ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» чинності не свідчить про втрату чинності відповідним пунктом договору про постачання електричної енергії, який має виконуватись сторонами до припинення між ними відповідних правовідносин.

Аргументуючи вказану вище позицію, позивач послався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду: від 23.09.2019 у справі №916/2386/18, від 19.05.2020 у справі №916/2214/19 та від 25.11.2019 у справі №911/2777/18.

Також, посилаючись на викладену у постанові Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 у справі №911/1443/18 позицію, позивач зокрема вказав, що:

- дія норми щодо нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії (потужності) зберігається до припинення договірних відносин для споживачів - юридичних осіб, яким електрична енергія постачається постачальниками за регульованим тарифом за договорами про постачання електричної енергії. Ця норма припинить свою дію після анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та на постачання електричної енергії за регульованим тарифом, що згідно з абзацом тринадцятим пункту 13 розділу XVII Закону має відбутися не пізніше ніж через 18 місяців з дня набрання чинності цим Законом, або раніше, за умови укладення споживачем договору споживача про надання послуг з розподілу та окремого договору з електропостачальником за вибором споживача;

- після відокремлення оператора системи розподілу та отримання ним відповідної ліцензії - зі всіма споживачами будуть укладені договори відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" та нормативно-правових актів, прийнятих на виконання цього Закону, якими не має бути передбачено обов`язковість здійснення споживачем підвищеної оплати за перевищення договірної величини споживання електричної енергії (потужності), натомість така відповідальність споживача може бути частиною певної комерційної пропозиції електропостачальника, тобто застосовуватися лише за взаємною згодою сторін.

Отже, посилаючись на пункти 1.1, 2.1, 3 додатку №4 до договору постачання електроенергії, вказав, що:

- розрахунковий період відповідачу встановлено з 05 числа календарного місяця до 05 числа наступного місяця, порядок оплати встановлено в розмірі 100% від договірного обсягу, у формі остаточного розрахунку, який здійснюється протягом 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду;

- рахунок представник споживача отримує особисто в розрахунковому відділі Білоцерківського підрозділу за адресою м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 1, каб. №27, однак, за доводами позивача, відповідний обов`язок з проведення розрахунків відповідач виконав частково, як наслідок у нього виникло 22 001,67 грн боргу за активну електричну енергію та 33 895,56 грн боргу за перевищення договірної величини споживання), що загалом складає 55 897,23 грн боргу за використану активну електричну енергію.

Надалі, посилаючись на додаткову угоду від 05.12.2014 до договору постачання, якою внесено зміни до додатку №4 договору, додаткову угоду №1 до договору постачання, якою узгоджено дату надання звіту за спожиту електричну енергію на 23 число календарного місяця, а також пп. 4.1.-4.3. ПРРЕЕ, позивач вказав, що формування боргу за листопад 2018 року повинно рахуватись з 13.12.2018 (дата виникнення боргу), а за грудень 2018 року - з 14.01.2020.

Так, відповідно до наданих позивачем письмових пояснень, сплачені відповідачем кошти були зараховані у такому порядку:

- сплачені 12 000,00 грн згідно платіжного доручення №741 від 22.10.2018 зараховано за електричну енергію згідно рахунку № від 24.09.2018 року - за вересень 2018 року;

- сплачені 4 400,00 грн згідно платіжного доручення №340 від 19.12.2018 та 13 420,00 грн згідно платіжного доручення №761 від 19.12.2018 зараховано за електричну енергію згідно рахунку № від 30.11.2018 року - за листопад 2018 року;

- за вересень 2018 року нараховано за активну електричну енергію 10 669,28 грн, сплачено 5 500,00 грн та, враховуючи залишок коштів з попереднього періоду 15 364, 47 грн, сплачено в повному обсязі борг, а переплата складає 10 195,19 грн;

- за жовтень 2018 року нараховано за активну електричну енергію на суму 12911,62 грн, сплачено 2 850, 00 грн та 12 000,00 грн та, враховуючи залишок коштів з попереднього періоду (10 195, 19 грн + 2 850,00 грн) 13 045,19 грн, сплачено за активну електричну енергію в повному обсязі, а переплата складає 12 133,57 грн;

- за листопад 2018 року нараховано за активну електричну енергію 45 043, 04 грн сплачено 5 800, 00 грн (5616,71 грн + 183,29 грн) та нараховано за перевищення договірного споживання 5 883,04 грн борг з попереднього періоду 183, 29 грн та, враховуючи залишок коштів з попереднього періоду (12 133,57 грн + 189, 29 грн) 12316,89 грн, всього зараховано сплачено за активну електричну енергію суму 17 933,57 грн, борг станом на 08.12.2018 за активну електричну енергію складає 27 109, 47 грн;

- за грудень 2018 року нараховано за активну електричну енергію 45 832, 20 грн, сплачено 17 820 грн (13 420.00 грн + 4 400.00 грн) з врахуванням заборгованості з попередього періоду 27 109,47 грн заборгованість за активну електричну енергію складає 55 121, 67 грн;

- борг з попереднього періоду за активну електричну енергію - 37 301,67 грн оплачено 15.01.2019 на суму 15 300,00 грн, а тому залишок заборгованості за активну електричну енергію складає 22 001, 67 грн (як залишок нарахованої позивачем суми за грудень 2018 року).

З огляду вказаного вище позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 55 897,23 грн боргу за використану активну електричну енергію, з яких 22 001,67 грн боргу за активну електричну енергію та 33 895,56 грн боргу за перевищення договірної величини споживання.

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач вказав, що вчиненні позивачем дії з виявлення 01.11.2018 порушення - втручання в роботу засобу обліку, здійсненні позивачем незаконно, оскільки представники позивача провели перевірку без попередження, самовільно потрапили на територію сусіднього товариства, пошкодивши замок на дверях огорожі, зірвали замок на шафі та викрали лічильник типу НІК 2303 АРКІ №8260280.

З огляду на вказані обставини відповідач звернувся із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів, на підставі якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000464 від 23.11.2018. За доводами відповідача 04.03.2020 слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000464, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідач не погодився із проведеним позивачем розрахунком вартості спожитої електроенергії, оскільки лічильник знято позивачем самовільно, а показник на момент зняття відповідачем не підтверджувався, а тому взятий позивачем до обрахунку показник - 2132 не відповідає дійсності та є спірним.

Також відповідач зауважив на порушенні позивачем законодавчих вимог, оскільки 22.11.2018 представниками позивача встановлено самостійно, без участі відповідача, не новий лічильник без фіксації початкового показника лічильника, опломбування проведено самостійно.

У зв`язку із вказаними вище порушеннями відповідач запропонував позивачу власний варіант нарахування за спожиту електроенергію: по заявленому ліміту споживання - 7000 кВт, або виходячи з розрахунку фактичного споживання за попередні 12 місяців - по середньодобовому, яке за наведеними у відзиві на позов розрахунками відповідача (за 12 місяців з листопада 2017 року по жовтень 2018 року - 64 779 кВт) склало 177,47 кВт/доб., а враховуючи такий показник, за розрахунками відповідача, загальна сума за листопад 2018 року складає 15 610, 00 грн.

На думку відповідача нарахування за перевищення ліміту є безпідставними, оскільки за відсутності обліку споживання перевищення встановити не можливо.

Аналогічним методом, на думку відповідача, має бути здійснено і обрахунок споживання електричної енергії у грудні 2018 року, а відповідно правильна сума складає 13 554,00 грн, як наслідок, враховуючи проведені оплати, в підтвердження чого надано копії платіжних доручень, відповідач вважає заявлені позивачем до стягнення суми необґрунтованими, оскільки борг у відповідача відсутній.

Також відповідач наголосив, що акт про порушення №К040819 від 01.11.2018 був складений в день викрадення лічильника, а тому, з огляду на ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, такий акт не може бути прийнятий судом, як доказ, одержаний з порушенням закону.

Своєю чергою позивач не погодився із запереченнями відповідача та вказав, що складення акта про порушення та тимчасове вилучення засобу обліку відбулось згідно з вимогами закону, зокрема з дотриманням Правил роздрібного ринку електричної енергії за участю двох незаінтересованих осіб, оскільки від підпису акта відповідач відмовився.

Також позивач вказав, що пропозиція відповідача здійснити обрахунок середньодобового споживання за минулий період не прийнята позивачем оскільки пунктом 6.12. Кодексу комерційного обліку передбачено можливість здійснення розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії розрахункового періоду, наступного після відновлення комерційного обліку періоду.

За доводами позивача усі показники зняті з лічильників правомірно, а незгода відповідача з підписанням акта про прийняття лічильника не свідчить про відсутність споживання електроенергії та її облік лічильником, тоді як відповідачем підписано 21.12.2018 акт про прийняття на відповідальне зберігання лічильника з показником на ньому - 997 кВт, що не заперечується відповідачем.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ст. 174, ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Пунктом 2.3.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ), передбачено, що обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць. Обсяг спожитої протягом розрахункового періоду електричної енергії визначається в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно розділу I, пп. 6.1., 6.12., 6.21 Перехідних положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311, (далі - Кодекс комерційного обліку електричної енергії) вузол обліку електричної енергії (вузол обліку, ВОЕ) - сукупність обладнання та засобів вимірювальної техніки, змонтованих та з`єднаних між собою за встановленою схемою з метою забезпечення вимірювання та обліку електричної енергії в заданій точці вимірювання. Типовий ВОЕ складається з лічильника електричної енергії, трансформатора струму, трансформатора напруги, засобів захисту (автоматичні вимикачі або запобіжники), вторинних кіл струму і напруги та інших допоміжних засобів (тестового блока, перетворювачів імпульсів, блоків живлення тощо); характеристики складових ВОЕ мають бути достатніми для вимірювання електричної енергії з заданою періодичністю та похибкою.

Обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить один місяць. Зчитування показів лічильника провадиться ППКО та/або ОМ, та/або споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Покази лічильників мають фіксуватись з вказанням фактичної дати та, за необхідності, часу зчитування.

У разі тимчасового порушення роботи ВОЕ обсяг електричної енергії, використаної споживачем від дня порушення вимірювань до дня відновлення вимірювань, за згодою сторін визначається на підставі показів технічних (контрольних) лічильників електричної енергії, а у разі їх відсутності розраховується відповідним ППКО за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії розрахункового періоду, наступного після відновлення комерційного обліку періоду, або за календарний період попереднього року, який відповідає періоду порушення роботи вузла обліку.

Дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та у розрахунках мають менший пріоритет ніж виміряні дані з контрольних лічильників або дані, отримані від ОСР або ППКО.

Згідно пп. 1.1., 2.1. та 2.2. додатку №4 до договору постачання від 11.02.2013 розрахунковий період встановлено споживачу з 5 числа календарного місяця до 4 числа наступного місяця. Остаточний розрахунок до 100% - 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду.

У разі, якщо у платіжному документі споживача не вказане призначення платежу постачальник сам визначає статті реалізації, на погашення яких буде розподілений даний платіж.

З огляду наведеного суд дійшов висновку, що споживання відповідачем електроенергії протягом заявленого позивачем періоду без будь-яких заперечень щодо отримання такої енергії, що підтверджується як показами засобів обліку і актами про зняття/встановлення цих засобів обліку на об`єкті споживача, так і відсутністю заяв споживача про припинення/обмеження електропостачання, породжує для відповідача обов`язок з оплати вартості спожитої електроенергії у повному, спожитому відповідачем обсязі, визначеному у тому числі за період відсутності засобу обліку на об`єкті споживача, у строки згідно додатку №4 до договору постачання від 11.02.2013, а саме:

- за листопад 2018 року - до 11.12.2018;

- за грудень 2018 року - до 14.01.2019.

Посилання позивача на додаткову угоду від 05.12.2014 та додаткову угоду №1 до договору постачання при визначенні моменту виникнення обов`язку по сплаті відповідачем вартості спожитої електроенергії визнаються судом неспроможними з огляду на невідповідність форми додатку №4, який був викладений у новій редакції додатковою угодою від 05.12.2014 (відсутність печатки споживача на додатку, відмінність дати підписання додатку та угоди), формі договору про постачання, тоді як додатковою угоду №1 від 15.04.2015 узгоджено дату надання звіту за спожиту електричну енергію, що не є тотожним розрахунковому періоду.

Аргументи відповідача стосовно порушення позивачем законодавства під час зняття 01.11.2018 засобу обліку на об`єкті споживання відповідача, зокрема доводи про самовільне зняття засобу обліку, як і надана відповідачем копія постанови про закриття кримінального провадження, визнаються судом неспроможними, оскільки такі обставини не спростовують обставин споживання відповідачем електричної енергії та не свідчать про звільнення відповідача від сплати вартості відповідно спожитої електроенергії.

Також визнаються судом неспроможними в розрізі обставин споживання відповідачем електричної енергії та виникнення обов`язку по сплаті її вартості доказово непідтверджені доводи відповідача про складення акта про порушення в день викрадення лічильника, оскільки заявлені до стягнення суми нараховані позивачем не на підставі акта про порушення.

Доводи відповідача про необхідність обрахунку обсягу спожитої електроенергії за запропонований ним попередній річний період споживання оцінюються судом критично, оскільки законодавчими приписами, зокрема п. 6.12. Перехідних положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії, визначено альтернативні способи розрахунку електричної енергії, використаної споживачем від дня порушення вимірювань до дня відновлення вимірювань, пріоритетність використання яких не ставиться в залежність від бажання споживача та/або певного обов`язку ППКО, окрім випадку наявності показів технічних (контрольних) лічильників електричної енергії, чого відповідачем не доведено.

З огляду на вказане, позивачем правомірно визначено обсяг електроенергії за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії розрахункового періоду, наступного після відновлення комерційного обліку періоду.

Що ж до аргументів відповідача про недійсність показників засобів обліку, у тому числі і демонтованого позивачем 01.11.2018 засобу обліку, то такі посилання оцінюються судом критично з огляду на наявність в матеріалах справи поданих відповідачем звітів про покази лічильника станом на листопад 2018 року, а також витягів з автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії.

Доводи відповідача про самовільне підключення позивачем 22.11.2018 лічильника №83778840 без фіксації його показників спростовуються обставинами підписання відповідачем надалі - 21.12.2018, акта про прийняття на відповідальне зберігання вказаного лічильника №83778840, що облаштований GSM модулем, показники якого відображені у наявних в матеріалах справи витягах з автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії станом на 23.11.2018, 30.11.2018 та 23.12.2018.

Стосовно ж доводів позивача про обов`язок відповідача сплатити 33 895,56 грн за перевищення у листопаді, грудні 2018 року величини споживання, встановлену додатковою угодою №1/7 до договору постачання електроенергії - 7 000 кВт/год, слід зазначити таке.

Так, 11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", відповідно до п. 23 Розділу Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Обов`язок сплати споживачами енергопостачальникам двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини, у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину, було передбачено частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", що відповідно втратив чинність з 11.06.2017.

Водночас, чинний станом на момент виникнення спірних у даній справі правовідносин Закон України "Про ринок електричної енергії" не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)", за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як зауважив позивач, ним окремо обраховано весь обсяг спожитої електроенергії споживачем за кожен місяць, а потім окремо нараховано перевищення договірної величини споживання за кожен місяць шляхом множення різниці обсягу фактично спожитої електроенергії та погодженого до постачання обсягу на тариф у відповідному місяці, тобто вартість частини спожитої відповідачем електроенергії за кожен місяць обрахована позивачем двічі. Вказана відповідальність, за доводами позивача, передбачена пунктом 4.2.2. чинного між сторонами договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до пунктів 4.2.2., 5.1. договору постачання електроенергії за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

Договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених споживачем згідно п. 5.2. цього договору обсягів. Договірні величини споживання електричної енергії та потужності визначаються сторонами у додатку №2 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу», що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 1.4. додатку №2 до договору постачання електроенергії при перевищенні договірної величини споживання електричної енергії споживач несе відповідальність згідно з частиною шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Отже, умови укладеного між сторонами договору постачання електричної енергії, які врегульовують відповідальність споживача за перевищення обсягу спожитої за розрахунковий період електричної енергії, містять безпосереднє відсилання на приписи статті 26 Закону України "Про електроенергетику", попри те як при виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/252/18 та у постанові Верховного Суду від 24.06.2019 у справі №917/1503/18.

Водночас судом враховано, що додатковою угодою №1/7 від 23.11.2017 до договору постачання електроенергії сторонами встановлено обсяги споживання електроенергії на 2018 рік, однак не змінено положення, зокрема пункту 1.4., додатку №2 до договору, який є невід`ємною частиною договору та залишається чинним разом з іншими умовами договору.

За таких обставин, оскільки при виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням приписів чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема Закону України «Про ринок електричної енергії», які не передбачають відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру, тоді як умови укладеного між сторонами спірних правовідносин договору містять посилання на приписи статті 26 Закону України "Про електроенергетику", суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем до сплати відповідачу сум за перевищення величини споживання у листопаді, грудні 2018 року у загальному розмірі 33 895,56 грн.

Посилання ж позивача на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №916/2386/18, від 19.05.2020 у справі №916/2214/19, в розрізі обґрунтованості вимоги про стягнення з відповідача сум за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, судом визнаються неспроможними з огляду на таке.

Як слідує зі змісту мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/2214/19, судом касаційної інстанції проаналізовано постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №916/2386/18 та від 24.06.2019 у справі №917/1503/18 та зазначено таке:

«- у пункті 38 постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №916/2386/18 зазначено, що: "Доводи скаржника про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за перевищення договірних величин споживання, оскільки останні ґрунтується на положенні закону, який втратив чинність не приймаються до уваги, адже відповідальність споживача за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності погоджена сторонами в пункті 4.2.2. договору, зміни в цій частині до договору не вносились, а відтак зазначені умови договору мають виконуватись сторонами. Слід зазначити, що зазначений пункт договору не обмежений дією у часі законом, в ньому відсутнє посилання на закон , який на момент перевищення відповідачем величин споживання електричної енергії, втратив чинність";

- у постанові Верховного Суду від 24.06.2019 у справі №917/1503/18 зазначено, що: "При виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру", проте приймаючи рішення в даній справі суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що у рамках справи № 917/1503/18 Верховним Судом було зазначено, на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, таке: "Умови укладеного між сторонами договору постачання електричної енергії, які врегульовують відповідальність споживача за перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, містять безпосереднє відсилання на приписи статті 26 Закону України "Про електроенергетику (підпункт 7 пункту 1 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору від 13.04.2009 № 4333);

- тобто для правильного вирішення спору в цій справі потрібно встановити, чи містять умови Договору (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), які стосуються відповідальності споживача за перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, безпосереднє посилання на приписи статті 26 Закону України "Про електроенергетику"».

Отже, позиція касаційної інстанції, яку покладено позивачем в основу обґрунтування власної позиції, спростовує позицію позивача, а не підтверджує.

Також судом визнаються неспроможними посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 у справі №911/1443/18 та зазначення при цьому, що дія норми щодо нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії (потужності) зберігається до припинення договірних відносин для споживачів - юридичних осіб, яким електрична енергія постачається постачальниками за регульованим тарифом за договорами про постачання електричної енергії, з огляду на таке.

Зі змісту мотивувальної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 у справі №911/1443/18 слідує, що вказані вище аргументи викладено в розрізі посилання судом апеляційної інстанції на розміщені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на офіційному сайті в мережі Інтернет роз`яснення-інформацію.

Однак роз`яснення відповідного органу, що дія норми щодо нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії (потужності) зберігається до припинення договірних відносин, не носять нормативного характеру, а є виключно інформативними та такими, що не є обов`язковими до застосування судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, відповідно до наданих позивачем письмових пояснень, відповідачем частково сплачено вартість спожитої електроенергії, внаслідок чого у нього виникло 22001,67 грн заборгованості за активну електроенергію, як залишок нарахованої позивачем суми за грудень 2018 року, оскільки сплачені відповідачем кошти, за поясненнями позивача, були зараховані, зокрема, у такому порядку:

- за листопад 2018 року нараховано за активну електричну енергію 45 043,04 грн сплачено 5 800,00 грн (5616,71 грн + 183,29 грн) та, враховуючи залишок коштів з попереднього періоду (12 133,57 грн + 189, 29 грн) 12316,89 грн, всього зараховано сплачено за активну електричну енергію суму 17 933,57 грн, борг станом на 08.12.2018 за активну електричну енергію складає 27 109, 47 грн;

- за грудень 2018 року нараховано за активну електричну енергію 45 832, 20 грн, сплачено 17 820 грн (13 420.00 грн + 4 400.00 грн) з врахуванням заборгованості з попередього періоду 27 109,47 грн заборгованість за активну електричну енергію складає 55 121, 67 грн;

- борг з попереднього періоду за активну електричну енергію - 37 301,67 грн оплачено 15.01.2019 на суму 15 300,00 грн, а тому залишок заборгованості за активну електричну енергію складає 22 001, 67 грн.

Водночас, питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду надання послуг (місяця надання послуг), має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості - платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Вказаний порядок зарахування узгоджується із загальними засадами добросовісності та розумності поведінки сторін зобов`язання.

Отже, оскільки умовами п. 2.2. додатку №4 до договору постачання від 11.02.2013 сторони передбачили право позивача самостійно розподіляти сплачені кошти тільки у разі відсутності у платіжному документі призначення платежу, тоді як зараховані позивачем у грудні 2018 року кошти у розмірі 13420,00 грн та 4400,00 грн сплачені відповідачем 19.12.2018 з призначенням платежу «за листопад 2018 року», суд дійшов висновку, що кошти мають відноситися на погашення заборгованості в такому порядку:

- 17 933,57 грн переплати за попередні місяці та сплачені 19.12.2018 кошти у розмірі 13420,00 грн, 4400,00 грн - в рахунок оплати вартості спожитої електричної енергії за листопад 2018 року у сумі 45 043, 04 грн, внаслідок чого борг за вказаний місяць станом на момент оплати - 11.12.2018 склав 27 109, 47 грн, а на момент вирішення спору у вказаній справі - 9 289,47 грн;

- сплачені 27.12.2018 кошти у сумі 17 820,00 грн та 15.01.2019 - 15 300,00 грн - в рахунок оплати вартості спожитої електричної енергії за грудень 2018 року у сумі 45 832,20 грн, внаслідок чого борг за вказаний місяць станом як на момент оплати - 14.01.2019, так і на момент вирішення спору у вказаній справі склав 12 712,20 грн.

Загалом, сума боргу відповідача по сплаті вартості спожитої активної електричної енергії складає 22 001, 67 грн, як сума боргу за листопад 2018 року у розмірі 9 289,47 грн та боргу за грудень 2018 року у розмірі 12 712,20 грн.

Отже, враховуючи зазначені вище обставини, зокрема щодо безпідставності стягнення з відповідача сум за перевищення величини споживання у листопаді, грудні 2018 року у загальному розмірі 33 895,56 грн, суд дійшов висновку, що арифметично правильний розмір заявленої позивачем до стягнення суми боргу відповідача за використану активну електричну енергію складає 22 001, 67 грн.

Беручи до уваги наведене вище, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість спожитої електроенергії оплатив частково, а також враховуючи відсутність підстав для сплати відповідачем сум за перевищення величини споживання, відтак встановлений судом арифметично привальний розмір боргу, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 55 897,23 грн боргу за використану активну електричну енергію, підлягає частковому задоволенню у розмірі 22 001, 67 грн, як така що доведена позивачем належними доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 3 907,26 грн пені, нарахованої з 04.01.2019 по 04.07.2019 на 22 001,67 грн боргу.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4.2.1. договору постачання електричної енергії передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених в додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день платежу.

Згідно приписів ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду наведеного, враховуючи передбачені договором строки розрахунків, а також те, що більш тривалого строку нарахування пені, ніж це встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, умовами договору не передбачено, суд дійшов висновку, що право на нарахування пені за порушення строків сплати грошового зобов`язання у позивача виникло та припинилось відповідно: за листопад 2018 року - 12.12.2018 та 12.06.2019; за грудень 2018 року - 15.01.2019 та 15.07.2019.

Втім, позивач здійснив нарахування пені за дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, а також поза межами шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, що не відповідає законодавчим приписам та встановленим обставинам справи, а тому суд здійснював обрахунок заявленої до стягнення пені в межах вказаного позивачем періоду:

з 04.01.2019 по 14.01.2019 на 9 289,47 грн боргу за листопад 2018 року;

з 15.01.2019 по 12.06.2019 на 22 001,67 грн боргу за листопад-грудень 2018 року;

з 13.06.2019 по 04.07.2019 на 12 712,20 грн боргу грудень 2018 року.

Оскільки арифметично правильний розмір пені, обрахований судом в межах заявленого позивачем періоду з урахуванням умов договору, законодавчих приписів та обставин справи, складає 3 573,37 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 907,26 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 3 573,37 грн.

До того ж у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 597,36 грн інфляційного збільшення суми боргу та 455,71 грн 3% річних, нарахованих з 04.01.2019 по 04.07.2019 на 22 001,67 грн боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи враховуючи передбачені договором строки розрахунків та, відповідно, нарахування позивачем сум інфляційного збільшення та 3% річних за дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, суд здійснював обрахунок відповідних сум в межах вказаного позивачем періоду:

з 04.01.2019 по 14.01.2019 на 9 289,47 грн боргу за листопад 2018 року;

з 15.01.2019 по 12.09.2019 на 22 001,67 грн боргу за листопад-грудень 2018 року.

Оскільки заявлений до стягнення розмір інфляційних втрат, обрахований судом за вказані вище періоди, є арифметично правильним, вимога позивача про стягнення з відповідача 597,36 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично правильний розмір 3% річних, перерахований судом за вказані вище періоди, складає 444,21 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 455,71 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 444,21 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно ст. 129 ГПК України, покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бойка Олександра Євгеновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, ідентифікаційний код 23243188):

- 22 001 (двадцять дві тисячі одну) грн 67 коп. боргу,

- 3 573 (три тисячі п`ятсот сімдесят три) грн 37 коп. пені;

- 444 (чотириста сорок чотири) грн 21 коп. 3% річних;

- 597 (п`ятсот дев`яносто сім) грн 36 коп. інфляційних втрат;

- 840 (вісімсот сорок) грн 17 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.09.2020.

Суддя В.А. Ярема