ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2177/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Левадної Римми Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Фізичної особи - підприємця Лакатоша Володимира Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )
про стягнення 142 205,18 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Левадна Римма Миколаївна (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця Лакатоша Володимира Васильовича, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у розмірі 108 000,00 грн; пеню у розмірі 9 244,71 грн; 3% річних у розмірі 1 586,47 грн; інфляційні збитки у розмірі 1 774,00 грн та штраф у розмірі 21 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем договору оренди № 2912/17-О від 29.12.2017, що укладений між сторонами та додаткових угод до нього, щодо своєчасної оплати відповідачем орендної плати. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2133,08 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.07.2020 залишено позовну заяву Фізичної особи-підприємця Левадної Римми Миколаївни без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення даної ухвали, проте не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Позивачу у встановлений строк запропоновано подати до господарського суду Харківської області засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову.

23.07.2020 до господарського суду Харківської області від представника позивача у справі надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви за вх. № 17009, до якої надано засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2177/20. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також, вказаною ухвалою роз`яснено відповідачу, що згідно статті 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позов у встановлений строк, справа згідно з ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

Відповідач своїм правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.07.2020, була надіслана на адресу відповідача: 64701, Харківська область, м. Барвінкове, вул. Механізаторів, 63, яка зазначена позивачем у позовній заяві та відомості про місцезнаходження відповідача за цією адресою містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказана ухвала суду вручена представнику відповідача 03.08.2020.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач є повідомленим про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №922/2177/20.

Процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) надсилалися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Також, слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" у Господарському процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436) розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з змінами відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. з 12 березня 2020 р. на усій території України запроваджено карантин.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Поряд з цим, 18.06.2020 р. Верховною Радою України був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX, який набрав чинності 17.07.2020 р.

Вказаним законом внесено зміни до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, та встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отож, строк для подання відповідачем відзиву на позов станом на 11.09.2020 закінчився. Відповідач правом на викладення своєї позиції у справі не скористався та відзиву на позов до суду не надав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань, в т.ч. щодо поновлення (продовження) процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, який набрав чинності 17.07.2020 р.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

29 грудня 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Левадної Риммою Миколаївною (Орендодавцем за договором, далі по тексту - позивач) та Фізичною особою-підприємцем Лакатош Володимиром Васильовичем (Орендарем за договором, далі по тексту - відповідач), був укладений Договір оренди № 2912/17-О (далі по тексту - Договір оренди).

Згідно з п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, передбачених Даним договором, Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт оренди, передбачений п. 1.2. цього Договору (надалі - об`єкт оренди) та зобов`язується здійснювати Орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 1.2. договору об`єктом оренди є частина нежитлової будівлі складу №4, Літ. Ж, площею 100 кв.м., що розташована за адресою: Харківська область, м. Барвінкове, вул. Соборна (раніше - вул. Чернозаводська), 121-Б.

Згідно з п.5.1. договору оренди щомісячний розмір орендної плати складає 9 000,00 грн (дев`ять тисяч грн. 00 коп) без ПДВ. Комунальні витрати (електроенергія, водовідведення та водопостачання та т.п.) не включається в вартість орендної плати та сплачуються Орендарем щомісячно окремо на підставі рахунків, що надаються Орендодавцем, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від Орендодавця.

Орендна плата здійснюється щомісячно не пізніше 7 (сьомого) числа поточного місяця, шляхом перерахування Орендарем грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця (п. 5.2. договору)

Між сторонами укладені додаткові угоди до договору оренди: № 1 від 03.01.2018; № 2 від 27.12.2018; № 3 від 27.12.2019;.

Додатковою угодою №1 сторони зафіксували зміну назви вулиці на якій знаходиться об`єкт оренди: "1.2. Об`єктом оренди є частина нежитлової будівлі складу №4, Літ. Ж, площею 100 кв.м., що розташована за адресою: Харківська область, м. Барвінкове, вул. Соборна (раніше - вул. Чернозаводська), 121-Б".

Додатковою угодою № 2 сторони домовились викласти п.4.1. та 5.1. в наступній редакції:

«4.1. Строк оренди за даним Договором складає 24 календарних місяця з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення та діє до 31 грудня 2019 року (включно)».

5.1. Щомісячний розмір орендної плати з 01 січня 2019 року складає 10 000, 00 гри. (десять тисяч грн 00 коп.) без ПДВ. Комунальні витрати (електроенергія, водовідведення та водопостачання та т.п.) не включаються в вартість орендної плати та сплачуються Орендарем щомісячно окремо на підставі рахунків, що надаються Орендодавцем, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від Орендодавця.»

Додатковою угодою № 3 сторони домовились викласти п.4.1. в наступній редакції:

«4.1. Строк оренди за даним Договором складає 35 календарних місяців з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення та діє по 30 листопада 2020 року (включно)».

Також, вказаною угодою Сторони домовилися доповнити даний Договір пунктом 9.5, виклавши його в наступній редакції:

«9.5. За несвоєчасне здійснення оплати орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.».

З матеріалів справи вбачається, що Орендодавець обов`язки, передбачені Договором виконав у повному обсязі, передав у тимчасове платне користування нежитлові приміщення зазначені у п.1.1. Договору, про що свідчить акт приймання - передачі від 01.01.2018.

У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем орендної плати позивач звернувся до відповідача із претензією № 051119 від 05.11.2019 на суму 80 000,00 грн, в якій вимагав сплатити вказану суму боргу у 7-ми денний строк.

Вказана претензія отримана відповідачем 21.11.2020, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення претензії відповідачу, що надане позивачем до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (орендар) систематично порушував умови Договору щодо своєчасного внесення орендних платежів, у зв`язку з чим станом на момент звернення позивача з даним позовом заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень № 2912/17-О від 29.12.2017 за період з серпня 2019 по червень 2020 (включно) складає 108 000,00 грн. Також, у зв`язку із простроченням сплати орендної плати позивачем нараховано пеню у розмірі 9 244,71 грн; 3% річних у розмірі 1 586,47 грн, інфляційні збитки у розмірі 1 774,00 грн та штраф у розмірі 21 600,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по сплаті орендної плати позивачу, на суму 108 000,00 грн., що не спростовано відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності дост.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем, у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача не спростовано.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги порушення відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень № 2912/17-О від 29.12.2017 в частині сплати орендної плати за період з серпня 2019 року по червень 2020 року (включно) своєчасно та у повному обсязі, та те, що відповідач позовні вимоги не спростував, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 108 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 244,71 грн; 3% річних у розмірі 1 586,47 грн, інфляційні збитки у розмірі 1 774,00 грн та штраф у розмірі 21 600,00 грн.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 9.3. договору сторони погодили, що за несвоєчасне здійснення розрахунку по даному договору Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

Сторонами у договорі період нарахування пені не збільшено, отже й нарахування пені припиняється через півроку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені за допомогою системи "Законодавство", не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та те, що сторони погодили таку міру відповідальності як стягнення пені, судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 9 244,71 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, додатковою угодою № 3 від 27.12.2019 сторони доповнили розділ 9 пунктом 9.5., за яким погодили, що за несвоєчасне здійснення оплати орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

За таких обставин, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем штрафу та те, що сторони погодили таку міру відповідальності як стягнення штрафу, судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 21600,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних за допомогою системи "Законодавство", судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 1 586,47 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши нарахування позивачем інфляційних втрат, суд встановив, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 774,00 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 610, 611, 612, 759 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Лакатоша Володимира Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Левадної Римми Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість по орендній платі у розмірі 108 000,00 грн; пеню у розмірі 9 244,71 грн; 3% річних у розмірі 1 586,47 грн; інфляційні збитки у розмірі 1 774,00 грн та штраф у розмірі 21 600,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 133,08 грн покласти на відповідача у справі: Фізичну особу - підприємця Лакатоша Володимира Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Лакатоша Володимира Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Левадної Римми Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 133,08 грн

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Фізична особа - підприємець Левадна Римма Миколаївна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Фізична особа - підприємець Лакатош Володимир Васильович ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п.17.5 п.17 розділу XІ "Перехідних положень" Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "11" вересня 2020 р.

Суддя І.О. Чистякова