РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2020Справа № 910/3880/20

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

(Україна, 03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65; ідентифікаційний код: 30115243)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елітне насіння"

(Україна, 01133, м. Київ, провул. Лабораторний, буд. 6, прим. 3; ідентифікаційний код: 32070875)

про стягнення 75 001,72 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елітне насіння" (далі - відповідач) про стягнення 75 001,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивачем було здійснено своєму страхувальнику виплату страхового відшкодування як потерпілій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у позивача виникло право вимоги до відповідача як до особи, чиїм працівником під час виконання своїх трудових обов`язків завдано шкоди страхувальнику позивача, понад суму виплаченого за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхового відшкодування та у межах фактичних витрат за страховим випадком.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

21.04.2020 (надісланий засобами поштового зв`язку у встановлений судом строк) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданих збитків, заподіяних в результаті пошкодження застрахованого транспортного засобу, а саме не надано звіту суб`єкта оціночної діяльності про вартість відновлювального транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Позивач у встановлений судом строк своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

11.11.2018 о 12 год. 05 хв. на вул. Пушкінській, 3 в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "DAF XF 95.480", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2018 у справі № 397/1572/18 (н/п: 3/397/450/18) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був застрахований у позивача на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21, номер договору страхування А505275 від 17.03.2017.

Згідно з наявним у матеріалах справи Витягом № FO-113389 (Додаток № 3 до Договору добровільного страхування наземного транспорту № А505275) позивачем було застраховано транспортний засіб "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі строком дії Договору з 21.07.2018 по 20.07.2019.

12.11.2018 страхувальник позивача звернувся до позивача із заявою про настання події, а 21.11.2018 - із заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно з наявним у матеріалах справи рахунком СТО (ТОВ "Кит-Т") № НФ-0002636 від 15.11.2018 вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 174 001,72 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № 33237В/01/2018 від 03.12.2018 та розрахунку суми страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового акту), розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 174 001,72 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі платіжного доручення № 111427 від 04.12.2018 позивач виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 174 001,72 грн, перерахувавши його на рахунок ТОВ "Кит-Т".

За твердженнями позивача, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "DAF XF 95.480", реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4615226.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" із заявою вих. № Г0401/5288 від 26.12.2018 на виплату страхового відшкодування в розмірі 174 001,72 грн, яка була частково задоволена ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", а саме, як зазначає позивач, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 99 000,00 грн (у межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за полісом № АМ/4615226 за мінусом франшизи).

Матеріалами справи також підтверджується звернення позивача із Досудовою вимогою від 19.08.2019 до ОСОБА_1 про відшкодування 75 001,72 грн, у відповідь на яку представник ОСОБА_1 за Договором про надання правової допомоги № 05/09/19 від 05.09.2019 - ОСОБА_3 повідомив позивачу, що його клієнт - ОСОБА_1 , станом на дату ДТП - 11.11.2018, працював у ТОВ "Торговий дім "Елітне насіння" та виконував свої службові обов`язки, а саме був у відрядженні у м. Миколаєві, на підтвердження чого надано копії сторінок трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 .

10.09.2019 позивачем було надіслано відповідачу Досудову вимогу в порядку регресу вих. № Г0401/6363 від 09.09.2019, в якій позивач вимагав у відповідача протягом одного місяця з дня отримання вимоги відшкодувати різницю між розміром нанесеної шкоди в результаті ДТП (174 001,72 грн) та виплаченим ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" страховим відшкодуванням (99 000,00 грн), що складає 75 001,72 грн, яка була отримана відповідачем 12.09.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте залишена без відповіді та задоволення.

З огляду на те, що відповідач не перерахував позивачу вищевказану суму, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 75 001,72 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Суд встановив факт виконання позивачем умов Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21, номер договору страхування А505275 від 17.03.2017 та виплати, на підставі заяви страхувальника, Страхового акту № 33237В/01/2018 від 03.12.2018, своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 174 001,72 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 111427 від 04.12.2018.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "DAF XF 95.480", реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4615226.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню, в даному випадку підлягають застосуванню спеціальні норми закону, а саме п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Наведеними нормами закону встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частина 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Суд вважає, що проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика у редакції станом на дату ДТП).

Відповідно до п. 1.6 Методики строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу НОМЕР_4 вбачається, що рік випуску автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_2 - 2018, відтак в силу вказаних вище положень чинного законодавства України значення коефіцієнту фізичного зносу дорівнює нулю.

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження розміру завданих збитків, заподіяних в результаті пошкодження застрахованого позивачем транспортного засобу.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Частиною 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як вказує позивач, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" за вказаним страховим випадком було випалено позивачу страхове відшкодування в розмірі 99 000,00 грн у межах ліміту за шкоду, заподіяну майну, за виключенням передбаченої Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4615226 франшизи.

Згідно з ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує щодо обставин настання страхового випадку, розміру виплаченого ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" позивачу страхового відшкодування, а також ту обставину, що вищевказана ДТП відбулась під час виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18).

Факт перебування ОСОБА_1 , станом на дату ДТП - 11.11.2018, у трудових відносинах з відповідачем підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 , відповідно до якої ОСОБА_1 09.04.2013 був прийнятий на посаду механізатора з випробувальним терміном 3 (три) місяці у ЗАТ "Торговий дім "Елітне насіння" (наказ № ТД-12 від 09.04.2013), яке з 19.06.2015 реорганізовано шляхом перетворення у ТОВ "Торговий дім "Елітне насіння", а 16.07.2019 був звільнений з роботи за власним бажанням (Наказ № 1 від 16.07.2019).

З огляду на вищенаведене, різницю між розміром нанесеної шкоди в результаті ДТП (174 001,72 грн) та виплаченим ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" страховим відшкодуванням (99 000,00 грн), що складає 75 001,72 грн, в силу положень статей 1172, 1187 та 1194 Цивільного кодексу України, має відшкодовувати відповідач як роботодавець винної в ДТП особи.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в розмірі 75 001,72 грн.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елітне насіння" (Україна, 01133, м. Київ, провул. Лабораторний, буд. 6, прим. 3; ідентифікаційний код: 32070875) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (Україна, 03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65; ідентифікаційний код: 30115243) майнову шкоду в розмірі 75 001 (сімдесят п`ять тисяч одна) грн 72 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.09.2020

Суддя О.В. Нечай