ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2020 р. Справа№ 911/1138/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 29.07.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Волошка»

на рішення Господарського суду Київської області

від 28.10.2019 (повний текст складено 01.11.2019)

у справі № 911/1138/19 (суддя: Карпечкін Т.П.)

за позовом Фермерського господарства «Волошка»

до Пологово-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області

за участю Прокуратури Київської області

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Фермерське господарство «Волошка» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Пологово-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що позивач з моменту отримання у власність нерухомого майна є власником земельної ділянки, на якій, в тому числі, розміщує належне йому рухоме майно, а відповідач, в порушення прав позивача, не визнає його права, вимагаючи, зокрема, прибрати зі спірної земельної ділянки належну позивачу техніку.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі №911/1138/19 у задоволенні позову Фермерського господарства «Волошка» до Пологово-Вергунівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області за участю Прокуратури Київської області про визнання права власності відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що станом на момент набуття позивачем права власності на нерухомість (на майнові сертифікати в листопаді 2016 року та на майно в серпні 2018 року), посвідчене Державним актом право колективної власності на землю вже було припиненим у зв`язку з припиненням особи, якій таке право надавалось - КСП ім. Кірова, яке було розпайоване з утворенням ПСП «Вергуни», що припинено у 2009 році. У зв`язку з чим, Державний акт на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ № 003281 втратив чинність з припиненням особи, право якої на землю посвідчувалось відповідним Державним актом.

Наведене свідчить, що на момент набуття позивачем нерухомості у власність, посвідчене Державним актом на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ № 003281 припинилось і такий Державний акт втратив чинність, а отже до позивача не перейшли права на землю, які були у КСП ім. Кірова, при цьому інших доказів, які б свідчили про наявність у позивача права власності на спірну земельну ділянку не надано.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарг

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фермерське господарство «Волошка» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі №911/1138/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2020 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2020, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24.02.2020, відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами та доповненнями, на усій території України запроваджено карантин.

Ухвалою від 18.03.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд справи 25.03.2020 не відбудеться, розгляд справи призначено на 15.04.2020.

10.04.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 14.04.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд справи 15.04.2020 не відбудеться, розгляд справи призначено на 20.05.2020.

19.05.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.05.2020 розгляд справи відкладено на 03.06.2020.

01.06.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 03.06.2020 розгляд справи відкладено на 01.07.2020.

У судовому засіданні 01.07.2020 заслухано представників позивача та прокуратури, оголошено перерву на 29.07.2020.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2073/20 від 27.07.2020 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1138/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою від 27.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Волошка» на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі №911/1138/19 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

У судове засідання 29.07.2020 представник відповідача не з`явився, представники позивача та прокуратури у судове засідання з`явились та надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, до оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому - підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що судом було надано неправильну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи.

За твердженням позивача, перехід прав на спірну земельну ділянку відбувся в момент реєстрації за ним права власність на об`єкти нерухомості розміщені на ній.

Крім того, апелянт зазначає, що суд мав визнати прокуратуру неналежною стороною у справі, оскільки прокурор не обґрунтував необхідність представництва інтересів держави.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представники відповідача та прокуратури своїм правом на надання письмових відзивів не скористались.

2.4. інші процесуальні дії у справі

У судовому засіданні 29.07.2020 представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник прокуратури в судовому засіданні 29.07.2020 надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представники відповідача у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду спору повідомлялись належним чином.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про свої наміри бути присутнім в судовому засіданні суд не повідомляв, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представників відповідача.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Фермерське господарство «Волошка» має у своїй приватній власності наступне майно: нежитлові будівлі току (критий тік, навіс для техніки-склад, ЗАВ-40), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, загальною площею 2324,4 кв.м, розташований за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Пологи-Вергуни, вул. Одинця, 50-В.

22.03.2019 року на адресу позивача надійшла вимога Полого-Вергунівської сільської ради (відповідача) від 22.03.2019 року про те, що позивач має прибрати сільськогосподарську техніку, матеріали чи оформити ці земельні ділянки належним чином.

26.03.2019 року позивач надав відповідачу відповідь на вимогу з відповідними документами, в якій зазначив, що ФГ «Колосок» фактично набуло право власності на землю, на якій розташоване його майно відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Однак, 05.04.2019 року відповідачем на адресу позивача повторно направлено таку ж вимогу, що була надана раніше.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Посилаючись на норми ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, позивач стверджує, що до нього, як особи, яка набула права власності на об`єкти нерухомості, перейшли права на земельні ділянки під об`єктами нерухомого майна, однак вказане право відповідачем не визнається.

В обґрунтування підстав набуття прав на земельну ділянки позивач зазначає, що відповідно до Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720, несільськогосподарські угіддя паюванню не підлягали, а тому розпайовані не були.

Спірна земельна ділянка відноситься до сільськогосподарських земель (несільськогосподарських угідь), що входять до складу земель, які на сьогодні формально перебувають у колективній власності згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ № 003281 бувших членів припиненого Коллективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова, що було реорганізоване в Приватне сільськогосподарське підприємство «Вергуни» та ліквідоване в 2009 році.

Факт того, що земельні ділянки є такими, що перебувають у колективній власності додатково підтверджується також інформаційною довідкою Відділу Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області за № 29-10-0.33-261/114-18 від 27.12.2018 року.

За твердженням позивача, вищезазначені земельні ділянки розпайовані не були, КСП ім. Кірова у добровільному порядку від права власності на земельні ділянки під нерухомим майном, зазначеними у позові, не відмовлялося. Дані земельні ділянки до земель запасу не передавалися. Дія Державного акту на право колективної власності КСП ім. Кірова після здійснення процедури розпаювання земель жодним державним органом не було припинено, тому такий Державний акт залишається чинним в частині земельних ділянок, які не підлягали паюванню, в тому числі земельних ділянок під нерухомим майном позивача.

Позивач також зазначає, що за його заявкою судовий експерт Бойко Микола Володимирович (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта видане ЦЕКК МЮ України № 1474 від 28.01.2011 року, стаж експертної роботи з 2011 року) виготовив кадастрові плани земель, що були необхідні для обслуговування будівель бувшого ПСП «Вергуни», які перейшли у власність ФГ «Волошка».

Також позивач замовив проведення експертного будівельно-технічного дослідження. Висновок експертного будівельно-технічного дослідження, що зроблений судовим експертом (Бойко Микола Володимирович, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1474 від 28.01.2011 року) вказує про те, що відповідно до вимог нормативно-правових актів, площа земельної ділянки, необхідна для повноцінного обслуговування об`єкту нерухомого майна будівель току, що розташовані за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Пологи-Вергуни, вул. Одинця, 50-в, повинна становити не менше 1,3382 (13382,0 кв.м), визначених площею та конфігурацією в Схемі кадастрового плану земельної ділянки.

Право власності на об`єкти нерухомого майна: будівлі та споруди, позивачем було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними витягами з реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Згідно з архівною довідкою Полого-Вергунівської сільської ради від 28.09.2018 року №04-04/460 КСП ім. Кірова реорганізовано в ПСП «Вергуни» та інших правонаступників не мало.

Позивач в позові посилається на факт чинності Державного акта на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року КСП ім. Кірова, яке було реорганізовано в ПСП «Вергуни» і подальшому ліквідоване без правонаступництва в 2009 році.

В той же час, як правильно зазначив суд першої інстанції, з наявних в матеріалах справи доказів, на які посилається позивач, а саме, з акта приймання-передачі майна від 02.02.2017 вбачається, що нерухоме майно до ФГ «Волошка» передавалось від ФГ «Колосок», яке не є правонаступником КСП ім. Кірова та виступає лише в якості користувача такого майна, а саме майно також передавалось в користування, а не у власність.

В свою чергу, укладення договору, який передбачає набуття права власності на будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Таким чином, приписи ст.120 Земельного кодексу України передбачають не безумовний перехід права власності на земельну ділянку в разі придбання розташованої на ній нерухомості, а визначають чіткий порядок дій для реалізації такого права, а саме виділення земельної ділянки в окрему земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номера та обов`язкового укладення договору, в якому зазначаються відомості про земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно.

При цьому, приписи ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України не передбачають безумовного набуття права власності на земельні ділянки, необхідні для обслуговування об`єктів нерухомості.

Також, прокуратура звертає увагу, що будь-яких цивільно-правових угод щодо переходу права власності на нерухоме майно (в тому числі земельних ділянок), які стали б підставою для підписання акта приймання-передачі від 02.02.2017 року, позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, п. 21 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (набрав чинності 01.01.2019 року) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

В свою чергу, в пп. а) п. 15 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до п. 21 цього розділу, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб.

Перевіривши доводи позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в якості доказів наявності у позивача права власності на нерухоме майно: нежитлові будівлі току (критий тік, навіс для техніки-склад, ЗАВ-40), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, загальною площею 2324,4 кв.м, розташований за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Пологи-Вергуни, вул. Одинця, 50-В, що розташоване на спірній земельній ділянці площею 1,3382 га, на яку позивач вважає, що у нього виникло право власності, позивач надав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що 08.08.2018 року здійснено державну реєстрацію права власності на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 02.02.2017 року, складеного між ФГ «Колосок» та ФГ «Волошка».

Також, позивачем додано до матеріалів справи Свідоцтво про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), видане Полого-Вергунівською сільською радою 01.02.2017 року про право на пайовий фонд майна КСП ім. Кірова відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 26.12.2016 року.

Також, позивачем надано Акт приймання-передачі нерухомого майна від 02.02.2017 року, за яким ФГ «Колосок» передало ФГ «Волошка» майно в користування.

В акті приймання передачі (т.1 а.с. 76) вказано: « 1. Сторона-1 (прим. ФГ «Колосок») користувач майна бувшого КСП ім. Кірова передала, а Сторона-2 (прим. ФГ «Волошка») прийняла наступне майно:...»

З наведеного акту не вбачається, що сторона-1 мала право власності на майно, в тому числі нерухоме, згідно переліку, з акту не вбачається, що майно передано стороні-2 у власність, а матеріали справи не містять доказів, що ФГ «Колосок» є правонаступником КСП ім. Кірова та мало право розпоряджатись вказаним майном.

Наведені докази свідчать, що Акт приймання-передачі нерухомого майна від 02.02.2017 року не може бути підставою для набуття позивачем права власності на нерухомість, оскільки майно отримане не від власника майна.

Крім того, з наданих позивачем документів також вбачається, що майнові сертифікати були придбані позивачем в листопаді 2016 року безпосередньо у осіб, які мають право на майновий пай КСП ім. Кірова, тобто після розпаювання останнього, що відбулось у 2000 році та після ліквідації його правонаступника ПСП «Вергуни» у 2009 році.

Набуття прав на майнові сертифікати в листопаді 2016 року є лише підставою для набуття прав на майно, що фактично відбулось з моменту проведення відповідної державної реєстрації 08.08.2018 року.

Таким чином, матеріали справи свідчать про набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно з моменту проведення відповідної державної реєстрації 08.08.2018 року.

При цьому, відповідне право власності набуте внаслідок вчинення цивільно-правових угод з власниками майнових сертифікатів, що відбулось після припинення КСП ім. Кірова, придбання у бувших членів розпайованого КСП ім. Кірова майнових сертифікатів, не свідчить про придбання нерухомості у КСП ім. Кірова, яке до того ж було вже розпайоване і згодом ліквідоване.

Оскільки, на момент придбання позивачем майнових сертифікатів власника майна було ліквідовано (припинено правонаступника), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави стверджувати про перехід до позивача права власності безпосередньо на майно КСП ім.Кірова.

В той же час, ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України визначено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Також, з огляду на зміст ст. 120 Земельного кодексу України, відповідна норма регулює земельні відносини, які є похідними від переходу права власності на нерухомість внаслідок приватних цивільно-правових угод, тому дотримання вимог щодо істотних умов відповідних цивільно-правових угод є необхідним для факту переходу право на землю. Інакше, за відсутності необхідних істотних умов, правочин у відповідній частині не вважається вчиненим і сам по собі факт переходу права власності на майно не передбачає визначених ст. 120 Земельного кодексу України наслідків.

Крім того, враховуючи ліквідацію КСП ім.Кірова, права на відповідне майно перейшли виключно до власників майнових сертифікатів, від яких і набуто таке право позивачем, що відбулось в кінці 2016 року, тобто після ліквідації КСП.

Однак, власниками майнових сертифікатів після розпаювання майна КСП ім.Кірова питання щодо права на землю, на якій розташована нерухомість, не вирішувалось в установленому порядку і не переоформлялось.

Таким чином, набувши право власності на нерухоме майно після ліквідації КСП ім.Кірова, відсутні підстави стверджувати про існування на відповідний момент права на землю ліквідованого КСП і перехід відповідного права до позивача.

З огляду на п.б ст.140 Земельного кодексу України смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця є підставою припинення права власності на земельну ділянку.

Таким чином, станом на момент набуття позивачем права власності на нерухомість (на майнові сертифікати в листопаді 2016 року та на майно в серпні 2018 року), посвідчене Державним актом право колективної власності на землю вже було припиненим у зв`язку з припиненням особи, якій таке право надавалось - КСП ім. Кірова, яке було розпайоване з утворенням ПСП «Вергуни», що припинено у 2009 році. У зв`язку з чим, Державний акт на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ № 003281 втратив чинність з припиненням особи, право якої на землю посвідчувалось відповідним Державним актом.

Наведене свідчить, що на момент набуття позивачем нерухомості у власність, посвідчене Державниим актом на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ № 003281 право припинилось і такий Державний акт втратив чинність.

Крім того, Державним актом на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ № 003281 на який посилається позивач, посвідчувалось право колективної власності на землю, яке не було переоформлено ні власниками майнових сертифікатів, ні позивачем до набуття чинності п. 21 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (набрав чинності 01.01.2019 року) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Враховуючи, що позивач лише в 2019 році звернувся до суду з вимогами про визнання за ним права власності на земельну ділянку, яка посвідчувалась Державним актом на право колективної власності на землю від 12.03.1996 року Серії КВ №003281 КСП ім. Кірова, яке припинено і відповідне право на землю не було переоформлено, з огляду на п. 21 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (набрав чинності 01.01.2019 року), після 01.01.2019 року спірна земельна ділянка вважається власністю територіальної громади Полого-Вергунівської сільської ради.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача, на те, що він неодноразово до 2019 року звертався з метою оформлення відповідної земельної ділянки, оскільки в матеріалах справи наявний лише лист 28.09.2018 № 129 (т. 1 а.с. 91) в якому сільська рада повідомила, що не наділена повноваженнями щодо оформлення переходу права на землю, що відноситься до земель колективної власності, однак матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було дотримано порядок та форму подачі відповідних документів, дії сільської ради не оскаржено, а на момент звернення до суду почали діяти норми наведеного вище закону, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

При цьому, вказані обставини не призводять до порушення прав позивача, оскільки він, як власник нерухомості, має право на отримання земельної ділянку шляхом її виділення у встановленому законодавством порядку органом місцевого самоврядування з земель запасу без проведення земельних торгів.

Враховуючи встановлені в ході розгляду спору обставини, оскільки позивачем в установленому порядку не набувалось право власності на земельну ділянку, відсутні підстави для захисту такого права судом.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи, обставини справи у їх сукупності, позивач не довів належними та допустимими доказами, що він є власником земельної ділянки, а відповідач не визнаючи вказаної обставини порушує його права, а отже не довів наявність порушеного права, яке підлягає захисту.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Позивачем за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів не доведено наявності підстав для визнання за ним права власності на земельну ділянку у судовому порядку.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельні ділянки, крім випадків передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Згідно до статті 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» із змінами та доповненнями право колективного сільськогосподарського підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено у порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України.

У відповідності зі ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки поміж іншого здійснюється шляхом визнання прав.

Згідно з п. 3 ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю можуть бути юридичні особи. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Земельного кодексу України в редакції від 25.10.01 закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу. Окрім того, згідно з п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції від 25.10.2001 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігали права на ці ділянки.

Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 «Про затвердження форм Державного акту на право власності на земельну ділянку та Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою» раніше видані Державні акти на право власності на землю та Державні акти на право постійного користування земельною ділянкою залишались чинними і підлягали заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Відповідно до ст.ст. 152, 153 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України саме власник майна має право на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 21 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (набрав чинності 01.01.2019 року) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

В свою чергу, в пп. а) п. 15 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до п. 21 цього розділу, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на момент набуття позивачем права власності на нерухомість), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В той же час, ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України визначено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Статтею ст.30 Земельного кодексу України передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу (ч. 2 ст. 30).

З огляду на п.б ст.140 Земельного кодексу України смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця є підставою припинення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що перехід прав на спірну земельну ділянку відбувся в момент реєстрації за ним права власність на об`єкти нерухомості розміщені на ній, оскільки відповідна земельна ділянка сформована не була, а тому у позивача виникло лише право на її отримання у передбаченому законом порядку, натомість неправомірними є дії позивача, які полягають в перекладенні на суд обов`язків щодо оформлення прав на земельну ділянку.

Колегія суддів також відхиляє як необґрунтовані посилання позивача на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наявним у справі доказам.

Щодо посилань апелянта на безпідставну та незаконну участь прокуратури при розгляді даної справи, колегія суддів зазначає, що Прокуратура Київської області у своєму повідомленні (т. 1 а.с. 85-88) обґрунтовує, що Полого-Внргунівська сільська рада фактично самоусунулась від захисту інтересів територіальної громади, з вказаними твердженнями колегія суддів погоджується, вказана обставина також підтверджується визнанням позову в заяві (т. 1 а.с.55-56), а також неявкою відповідача у судові засідання, а отже прокуратура правомірно вступила в справу для захисту інтересів територіальної громади.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі № 911/1138/19 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Фермерського господарства «Волошка» на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі № 911/1138/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Волошка» на рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі № 911/1138/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.10.2019 у справі № 911/1138/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фермерським господарством «Волошка».

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.09.2020.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська