УХВАЛА

м. Київ

14.09.2020Справа № 910/13663/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД»

про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову

Особи, які можуть отримати статус учасника справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» (позивач)

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛІОС» (відповідач)

Суддя Гумега О.В.

Представники: без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» (далі - заявник, ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД») звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову № б/н від 10.09.2020 (вх. № 13663/20 від 10.09.2020) (далі - заява про забезпечення позову).

У заяві про забезпечення позову заявник зазначив, що готує позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛІОС» (далі - ТОВ «ФК «ГЕЛІОС») з вимогами про визнання відсутнім у ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» права іпотекодержателя за Іпотечним договором №13/046/1001/2007, посвідченим 29.05.2007року Бабенко О.В. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу за реєстраційнім номером 2568 з додатковими угодами до нього.

Згідно заяви про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову до пред`явлення позову ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» про визнання відсутнім у ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» права іпотекодержателя за Іпотечним договором №13/046/1001/2007, посвідченим 29.05.2007року Бабенко О.В. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу за реєстраційнім номером 2568 з додатковими угодами до нього шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії, видавати, реєструвати та посвідчувати дублікати документів щодо предмета іпотеки, а саме нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500, яке належить на праві власності ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, поданої на підставі ст. 136-140 ГПК України, заявник (ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД») зазначив таке.

ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» є власником комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: б/н, виданий 06.09.2007, видавник: Малорязанцівська селищна рада, що підтверджується інформацією з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

В забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» за Кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007, укладеним між банком - Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) та позичальником - Відкритим акціонерним товариством «Лисичанський пивоварний завод», правонаступником якого є ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД», був укладений Іпотечний договір № 13/046/1001/2007 від 29.05.2007 (далі також - Іпотечний договір), відповідно до умов якого Банку в іпотеку було передано нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про іпотеку: 7098946).

14.08.2019 відбулись відкриті торги щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR-2019-03, до якого включені, у тому числі, права вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» за Кредитним договором №13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007 року.

Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом №UKR-2019-03 від 14.08.2019 року, переможцем торгів стало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛІОС».

За результатами проведення торгів між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - Банк, ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» (далі - Новий кредитор) був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019 (далі - Договір відступлення права вимоги).

Згідно з п. 1.1 Договору відступлення права вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банком передано у власність Нового кредитора, а Новим кредитором прийнято у власність всі права вимоги Банку, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, у тому числі, всі права вимоги до боржників за кредитними договорами та всі права вимоги Банку до майнових і фінансових поручителів боржників, які виникли за укладеними між ними і Банком договорами.

Перелік договорів, права вимоги Банку за якими відступлені Новому кредитору, наведені в Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги.

Зі змісту Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги, як зазначив заявник, вбачається, що Банком відступлено, а Новим кредитором набуто права вимоги Банку за Кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007 року та договорами забезпечення.

Заявник також стверджує, що в процесі розгляду Господарським судом Харківської області справи № 913/843/14 представником ПАТ "Дельта Банк" було долучено до матеріалів справи копії листів, адресованих ПАТ "Кредитпромбанк", з яких вбачається, що під час укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 ПАТ "Кредитпромбанк" не передав ПАТ "Дельта Банк" оригіналів Кредитного договору, Додаткових угод до нього, усіх забезпечувальних договорів та будь-яких інших документів, що стосуються Кредитного договору.

Відповідно, на думку заявника, Новому кредитору (ТОВ ФК «ГЕЛІОС») первісним кредитором (ПАТ "Дельта Банк») не були передані оригінали документів, які засвідчують право вимоги до боржника - ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД», а саме: Кредитний договір № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007 з додатковими угодами до нього, Іпотечний договір №13/046/1001/2007 від 29.05.2007 з додатковими угодами до нього, договори застави та додаткові угоди до них.

Таким чином, заявник вважає, що вимоги норм чинного законодавства при укладанні Договору купівлі-продажу права вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Геліос», не були дотримані, оскільки:

- ПАТ «Дельта Банк» не мав права власності на товар (вимогу за Кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007);

- ПАТ «Дельта Банк» не передав товар (право вимоги) ТОВ «ФК «Геліос»;

- ТОВ «ФК «Геліос» не отримав товар (право вимоги) від ПАТ «Дельта Банк».

За доводами заявника, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення.

Договір відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України). Отже правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Без документів право вимоги відсутнє. Саме за матеріальними доказами судом оцінюється і розмір переданого права. Без доказів розміру права вимоги таке право відсутнє і не може бути передане.

Тобто право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент "передачі" суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі Кредитного договору, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги.

Заявник також стверджує, що акт приймання - передачі прав вимоги за Договором купівлі-продажу прав вимоги вчинений у простій письмовій формі, що, на думку заявника, свідчить про його нікчемність, оскільки при його складанні не дотримано нотаріальну форму, у зв`язку з чим заявник вважає, що ТОВ «ФК «Геліос» не набув прав вимоги на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019.

Водночас, як зазначив заявник, лише не визнання ним у ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» права іпотекодержателя за Іпотечним договором №13/046/1001/2007 від 29.05.2007, посвідченим 29.05.2007 року Бабенко О.В., приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу за реєстраційним номером 2568 з додатковими угодами до нього, не є достатньою підставою та не являється жодною забороною для ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» не вчиняти дії та/або користуватися правами, визначеними в наведеному Іпотечному договорі та Законі України «Про іпотеку».

Зокрема, згідно п. 4.3.-4.4 наведеного Іпотечного договору від 29.05.2007, іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотек, а саме: на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та на умовах договору; продажу від свого імені предмета іпотеки.

Заявник зазначив, що 20.06.2019 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» В.В. Кадиров звернулась до ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» з вимогою за вих. № 2792 про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 481 592 829, 06 грн. та попередив, що у випадку несплати грошових коштів в зазначеному розмірі у тридцятиденний строк банком, одним із способів, передбачених Законом та Іпотечним договором, буде ініційовано набуття права власності на майно, передане в іпотеку: цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , зокрема, у позасудовий спосіб або процедуру набуття банком права власності на майно, передане в іпотеку, або процедуру продажу банком майна, переданого в іпотеку будь-якій третій особі.

Як стверджує заявник, Іпотечний договір містить відповідне застереження про можливість задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки, шляхом набуття права власності на нього.

З урахуванням наведеного, хоча заявник і не визнає права ТОВ «ФК «ГЕЛІОС», як іпотекодержателя за Іпотечним договором, але таке невизнання не позбавляє права ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, враховуючи предмет позову, який заявник має намір подати до ТОВ «ФК «ГЕЛІОС», а також те, що останній має намір у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, заявник вважає обґрунтованою поданою ним дану заяву про забезпечення позову з метою ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» (заявника), за захистом яких він має намір звернутися до Господарського суду міста Києва у строки, передбачені статтею 138 Господарського процесуального кодексу України.

Заявник вважає, що в даному випадку невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити, у разі задоволення позовних вимог, ефективний захист або поновлення його порушених прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернувся до суду, оскільки зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких буде подано позов, ініціювати процедуру захисту свого права як власника нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на заявника буде неправомірним.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду справи ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» у позасудовому порядку буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, то ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Заявник вважає, що збереження спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані буде спрямовано, в тому числі, на забезпечення збереження балансу інтересів як їх існуючих учасників, так і потенційно можливих учасників, які виникнуть під час вирішення спору, адже попередить можливість понесення ними можливих збитків та додаткових витрат у випадку подальшого відчуження чи розпорядження відповідачем спірними активами.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Отже, підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій є судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.

За наведених обставин, заявник вбачає наявність зв`язку між заявленими ним заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, можливість забезпечення інтересів всіх учасників спору.

Заявник враховує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення відповідних заборон не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на господарську діяльність відповідача чи інших учасників спірних правовідносин, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Заявник вважає, що забезпечення позову не завдасть збитків ТОВ «ФК «ГЕЛІОС», оскільки не матиме безпосереднього впливу на вартість майна, щодо якого вживаються заходи забезпечення позову, а відтак і не зумовить понесення ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» додаткових витрат для відновлення становища, що існувало до вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Судом враховано, що заявник має намір звернутися з вимогами немайнового характеру (про визнання відсутнім права іпотекодержателя за іпотечним договором), а тому судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у зв`язку з чим така підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає застосуванню та дослідженню. В даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 16.08.2018 у справі № 9101040/18. Верховний Суд вказав, що у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.з

Необхідність вжиття визначеного у заяві заходу забезпечення позову щодо заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії, видавати, реєструвати та посвідчувати дублікати документів щодо предмета іпотеки, а саме нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500, яке належить на праві власності ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД», обґрунтовується заявником тим, що він не визнає права ТОВ «ФК «ГЕЛІОС», як іпотекодержателя за Іпотечним договором, але таке невизнання не позбавляє права ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» звернути стягнення на предмет іпотеки, тоді як останній, на твердження заявника, має намір у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки.

В той же час, саме лише посилання заявника на намір ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, без зазначення та надання жодних належних, допустимих та достатніх доказів (у розумінні ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України) на підтвердження відповідних обставин, не є достатньою підставою для вжиття визначених заявником заходів забезпечення позову.

При цьому посилання заявника у заяві про забезпечення позову на те, що 20.06.2019 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» В.В. Кадиров звернулась до ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» з вимогою за вих. № 2792 про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 481 592 829, 06 грн, судом відхиляється як безпідставне, оскільки в подальшому між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та ТОВ «ФК «ГЕЛІОС» (Новий кредитор) був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019 та, як стверджує заявник, Банком було відступлено, а Новим кредитором набуто права вимоги Банку за Кредитним договором № 13/046/2007-КЛТ від 29.05.2007 року та договорами забезпечення. Більш того, вказане заявником звернення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» В.В. Кадиров до ТОВ «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» не підтверджене жодними доказами, з огляду на перелік документів, доданих до заяви про забезпечення позову в якості додатків.

Суд також звертає увагу, що в обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спірному випадку, заявник у заяві посилається на ряд доказів, а саме:

- інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, - на підтвердження права власності заявника на спірний цілісний майновий комплекс;

- Іпотечний договір №13/046/1001/2007 від 29.05.2007 з додатковими угодами до нього;

- Додаток №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав № 1962/К від 26.09.2019;

- Договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013.

Проте, оригінали та/або належним чином засвідчені копії таких доказів фактично до заяви про забезпечення позову не додані, що підтверджується переліком документів, доданих до заяви про забезпечення позову в якості додатків, жодних пояснень з цього приводу заявником не надано.

Крім того, всі документи, додані до заяви про забезпечення позову в якості додатків, не засвідчені у встановленому законом порядку та фактично подані у вигляді ксерокопій, на підставі яких не можливо встановити обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, які б дійсно могли призвести до ускладнення або унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, а рівно доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутись до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову № б/н від 10.09.2020, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутись до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 136, 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИСИЧАНСЬКИЙ ПИВОВАРНИЙ ЗАВОД» про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову № б/н від 10.09.2020 відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 14.09.2020 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. В. Гумега