РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020Справа № 910/7807/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання недійсним одностороннього правочину

Представники:

від позивача: Павліченко Л.М.;

від відповідача: Никоненко А.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог - заяву № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що на адресу позивача надійшла заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої відповідачем заявлено про повне припинення зобов`язань перед позивачем згідно додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 зі сплати судового збору на суму 480 000,00 грн шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань позивача перед відповідачем з оплати заборгованості за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013, в свою чергу позивач відмовився від зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаною заявою, оскільки остання не припиняє зобов`язання щодо повернення грошових коштів та вчинена з порушенням положень ст. 601 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 (суддя Сівакова В.В.) у задоволені позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7807/19 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7807/19 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

16.06.2020 матеріали справи № 910/7807/19 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 прийнято справу № 910/7807/19 до свого провадження. Розгляд справи № 910/7807/19 здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.07.2020.

10.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав письмові пояснення, в яких зазначає, що наявність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань свідчить про спірність вимог, які зараховуються.

20.07.2020 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на думку відповідача, наявність тільки письмових заперечень сторони не робить автоматично заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсною.

Також, 20.07.2020 відповідач подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення справи № 904/6892/17 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання зобов`язання в розмірі 40 992 466, 93 грн.

30.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, в яких зазначає, що на момент вчинення спірного правочину, вимоги про зарахування були спірні, а тому, на думку позивача, зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 904/6892/17 не призведе до встановлення фактів, необхідних для прийняття рішення у даній справі.

У судовому засіданні 30.07.2020 представник відповідача не підтримав подане клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/7807/19 призначено на 03.09.2020.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.09.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надіслано на адресу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019.

В заяві зазначено, що станом на 15.04.2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має грошове зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством "Криворіжгаз" згідно з додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 зі сплати судового збору на суму 480 000,00 грн. В свою чергу, Публічне акціонерне товариство "Криворіжгаз" має заборгованість перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за отриманий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 на суму 107 545 398, 93 грн.

Зважаючи на викладене та керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України відповідач заявив про повне припинення зобов`язань перед Публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» згідно з додаткової угоди постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 зі сплати судового збору на суму 480 000,00 грн, шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» перед АТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» з оплати заборгованості за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 на суму 480 000,00 грн.

Проте, 26.04.2019 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 501012-Сл-10360-0419 про відмову у прийнятті заяви АТ «НАК «Нафтогаз України» про зарахування зустрчних однорідних вимог, обгрунтоване тим, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є нікчемним правочином і не припиняє зобов`язань, оскільки визначені статтями 203 Господарського кодексу України та 601 Цивільного кодексу України умови для зарахування зустрічних однорідних вимог - відсутні.

Отже, обгрнутовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що строк виконання зобов`язання відповідачем щодо сплати на користь позивача грошових коштів у розмірі 480 000, 00 грн настав на підставі додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17 та наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у вказаній справі, проте, строк виконання позивачем зобов`язань по сплаті заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 на користь відповідача не є таким, що настав, оскільки спір про стягнення такої заборгованості розглядається в судовому порядку, що свідчить про те, що вимоги не є безспірними.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» 110 225 584,11 грн боргу за отриманий природний газ за період з січня 2013 року по грудень 2015 року, 17 586 200, 58 грн пені, 4 521 167, 38 грн інфляційних втрат та 1 379 878, 18 грн - 3% річних відмовлено.

Вказаним рішенням в задоволенні вимог щодо стягнення основної суми боргу за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 відмовлено з підстав відсутності з боку відповідача прострочення виконання зобов`язання через ненастання строку виконання відповідачем зобов`язання за договором, оскільки суд керувався умовами договору в редакції, що була чинна на час вирішення спору у справі № 904/5511/16 згідно з висновками викладеними у постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 910/497/16, якою постановлено внести зміни до п. 6.1 договору в частині умов щодо строку виконання зобов`язання (не пізніше 20.01.2018).

Проте, постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/497/16 від 02.11.2016 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 наслідком чого стало повернення чинності первинної редакції договору в частині умов щодо строку виконання зобов`язання - не пізніше 20.01.2016.

Матеріали справи свідчать, що позивач у справі № 904/5511/16 не звертався до суду про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у цій справі за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі № 904/6892/17 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основної суми боргу в сумі 109 228 155, 83 грн, пені - 17 586 200, 58 грн, 3% річних - 1 379 878, 18 грн, інфляційних втрат - 4 521 167, 38 грн, нарахованих за період з 21.01.2016 по 21.06.2016, провадження у справі припинено; в частині стягнення пені в сумі 4 005 124, 18 грн, 3 % річних - 2 514 829, 17 грн та інфляційний втрат - 9 067 915, 01 грн, нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 - відмовлено.

Зазначене рішення суду мотивоване ухваленням Господарським судом Дніпропетровської області 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 рішення між тими ж сторонами про той же предмет спору з тих же підстав про відмову в задоволенні позову щодо вимог, які є тотожними частині вимог у справі № 904/6892/17 щодо стягнення заборгованості за поставлений з січня 2013 року по грудень 2015 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013, сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з 21.01.2016 по 21.06.2016.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017р. у справі №904/6892/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" на користь Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України " 109 228 155 грн. 83 коп. - основного боргу, 21 591 324 грн. 76 коп. - пені, 3 894 707 грн. 35 коп. - 3 % річних, 13 589 082 грн. 39 коп. - інфляційних втрат та 240 000,00 грн судового збору. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 264 000, 00 грн. судового збору за апеляційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 904/6892/17 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17 скасовано. Справу № 904/6892/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі №904/6892/17 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення залишено без змін.

Додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі №904/6892/17 клопотання Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" про ухвалення додаткового рішення до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 за результатами розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" 480 000, 00 грн. судового збору за подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №904/6892/17.

15.04.2019 на виконання додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі №904/6892/17 Господарським суду Дніпропетровської області видано наказ.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №904/6892/17 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі № 904/6892/17 скасовано в частині стягнення пені в сумі 4 005 124 грн 18 коп., 3% річних - 2 514 829 грн. 17 коп. та інфляційних втрат - 9 067 915 грн 01 коп. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017. Справу № 904/6892/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 09.07.2019 у справі №904/6892/17 зазначив, що втрата права на судовий захист щодо вимоги (між тими ж сторонами, з тих же підстав), щодо якої вже ухвалене судове рішення по суті спору, не свідчить про припинення матеріального права щодо цієї вимоги та про припинення зобов`язання, яке кореспондує цьому праву, у матеріальному сенсі з огляду на таке.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не є юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Навіть у тому випадку, коли конкретна сума грошового зобов`язання встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди. Тому судове рішення не породжує, а лише підтверджує підставу виникнення зобов`язання. Таким чином, зобов`язання не припиняється з ухваленням судового рішення, зокрема про відмову в задоволенні вимог щодо цього зобов`язання, оскільки це рішення підтверджує втрату особою процесуального права на задоволення вимоги щодо цього зобов`язання в процесуальному (судовому) порядку.

Верховний Суд в постанові від 09.07.2019 у справі № 904/6892/17, враховуючи встановлений судами факт припинення провадження у цій справі, зокрема, щодо вимоги тотожній вимозі у справі № 904/5511/16 - щодо стягнення з відповідача основної суми боргу за договором, дійшов висновку про втрату Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» права на судовий захист та на задоволення цієї вимоги в судовому порядку.

Поряд з цим Верховний Суд в постанові від 09.07.2019 у справі № 904/6892/17 відзначив, що попри наведені висновки, що втрата Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» права на задоволення в судовому порядку своєї вимоги щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» суми основного зобов`язання за договором, як у цій справі, так і у справі № 904/5511/16, між тим не припиняє цього зобов`язання у розумінні статей 598 та 599 Цивільного кодексу України.

Також Верховний Суд в постанові від 09.07.2019 у справі № 904/6892/17 зазначив, що незважаючи на те, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено у справі № 904/5511/16 у задоволенні вимог про стягнення основного зобов`язання за договором з підстав невстановлення судом обставин прострочення виконання зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз», однак при цьому не встановлено обставин припинення цього зобов`язання, а у справі № 904/6892/17 припинено провадження в частині тотожних вимог, це не є перешкодою для дослідження та встановлення судами у цій справі обставин існування/відсутності цього зобов`язання відповідача за договором (у зв`язку з простроченням його виконання) з урахуванням висновків в постанові Вищого господарського суду № 910/497/16 від 02.11.2016 (щодо редакції договору в частині умов щодо строку виконання відповідачем зобов`язання за договором).

Так, за результатами нового розгляду справи № 904/6892/17 Господарським судом Дніпропетровської області 08.04.2020 винесено рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання - відмовлено у повному обсязі. Судові витрати, понесені Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Проте, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2020 у справі № 904/6892/17 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17 в частині відмови у стягненні пені скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 005 124,18 грн пені, 60 678, 44 грн судового збору. В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі №904/6892/17 залишено без змін. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 115 904, 49 грн судових витрат за подання апеляційної скарги та 45 688, 04 грн за подання касаційної скарги.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень Господарським судом Дніпропетровської області 11.08.2020 винесено ухвалу про відкриття провадження за нововиявленими обставинами у справі №904/6892/17 у зв`язку з надходженням 19.06.2020 заяви від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6892/17 від 08.04.2020 в частині розгляду заяви АТ "Криворіжгаз" про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 за нововиявленими обставинами, в якій АТ "Криворіжгаз" просить в порядку виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №904/6892/17 стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" грошові кошти в розмірі 1 682 756,90 грн.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2020 у справі № 904/6892/17 зупинено провадження з розгляду заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі №904/6892/17 до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2020 та повернення матеріалів справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Отже, судом встановлено, що зобов`язання позивача сплатити відповідачу кошти в сумі 107 545 398, 93 грн виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013.

В свою чергу, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 480 000, 00 грн складається із суми судового збору, яка стягнута з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 904/6892/17. На виконання вказаної постанови апеляційного суду 15.04.2019 був виданий відповідний наказ.

У зв`язку з чим, Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надіслано на адресу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у даній справі та передаючи справу № 910/7807/19 на новий розгляд, вказав, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви АТ "НАК "Нафтогаз України" від 16.04.2019 № 39-3369/1.17-19 про зарахування зустрічних однорідних вимог, суди зазначили, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, тому відмова позивача у прийнятті заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведенні такого зарахування не має юридичного значення.

Верховний Суд зазначив, що однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Проте, як зазначає Верховний Суд, суди попередніх інстанцій застосували положення статей 601, 602 Цивільного кодексу України без урахування відповідного висновку Верховного Суду про те, що наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи недотримання будь-якої із наведених умов виключає можливість зарахування вимог у добровільному порядку.

Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи позивача про наявність спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, отже і не звернули уваги на невідповідність усім умовам для зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням вказівок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/7807/19, суд відзначає наступне.

Предметом позову у даній справі є вимога АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви АТ "НАК "Нафтогаз України" від 16.04.2019 № 39-3369/1.17-19 про зарахування зустрічних однорідних вимог із підстав вчинення правочину з порушенням положень статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки строк виконання зобов`язання АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-156-ВТВ не настав, а отже зараховані за спірною заявою вимоги не є безспірними.

Отже, оспорювана заява № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог, враховуючи положення статті 202 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, що направлений на припинення зобов`язань.

Таким чином, надіслана відповідачем на адресу позивача заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином відповідача, спрямованим на припинення грошових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Згідно зі статтями 202, 203 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Виходячи з приписів наведених норм, зарахування представляє собою спосіб припинення зобов`язання та можливе за наявності умов їх зустрічності та однорідності, настання строків виконання зобов`язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Водночас за змістом статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 зазначено, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Аналогічну правову позицію викладено також у постановах Верховного Суду, зокрема від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17 тощо.

Отже, безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Як встановлено судом, спори, що виникали між АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" і АТ "НАК "Нафтогаз України", розглядалися у судовому порядку.

Так, у справі № 904/5511/16 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 відмовлено у задоволенні позову АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" (до зміни назви - Публічне акціонерне товариство "Криворіжгаз") 110 225 584,11 грн боргу за отриманий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 31-156-ВТВ за період із січня 2013 року по грудень 2015 року, 17 586 200,58 грн пені, 4 521 167,38 грн інфляційних втрат і 1 379 878,18 грн - 3 % річних, оскільки встановлено, що прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором не відбулося, адже за умовами договору (у редакції постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 910/497/16) строк виконання зобов`язання - не пізніше 20.01.2018.

Водночас згідно з постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі № 910/497/16 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016, що мало наслідком повернення чинності первинної редакції договору в частині умов щодо строку виконання зобов`язання, а саме не пізніше 20.01.2016.

Проте, АТ "НАК "Нафтогаз України" не зверталося до суду про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 за нововиявленими обставинами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/6892/17, резолютивну частину якого залишено без змін згідно з постановою Центрального апеляційного господарського суду, припинено провадження у справі в частині позовних вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 31-156-ВТВ, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період із 21.01.2016 по 21.06.2016, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період із 22.06.2016 по 31.05.2017, відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 904/6892/17 скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період із 22.06.2016 по 31.05.2017, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, спір за вимогами АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з АТ "Оператор ГРС "Криворіжгаз" коштів за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 31-156-ВТВ на момент направлення заяви № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог остаточно не було вирішено.

Таким чином, суд зазначає, що, як на момент направлення, так і станом на дату отримання позивачем заяви відповідача про № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог остаточне рішення у справі № 904/6892/17 не було прийнято, що свідчить про спірність вимог, які зараховуються, а саме -наявність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язання, що свідчить про невідповідність вказаної заяви усім умовам для зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому, як встановлено судом вище, 26.04.2019 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 501012-Сл-10360-0419 про відмову у прийнятті заяви АТ «НАК «Нафтогаз України» про зарахування зустрчних однорідних вимог.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Таким чином, з урахуванням вказівок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/7807/19, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, суд дійшов висновку про невідповідність спірного правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у формі заяви № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 вимогам цивільного законодавства, а саме ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки на момент її вчинення був наявний спір щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, а також наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування, що виключає можливість зарахування у добровільному порядку, відтак односторонній правочин Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у формі заяви № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про визнання недійсним односторонього правочину Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - заяви № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За таких обставин, враховуючи те, що судом задоволенні позовні вимоги, витрати, понесені Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 та за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі № 910/7807/19 відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" - задовольнити.

2. Визнати недійсним односторонній правочин Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - заяву № 39-3369/1.17-19 від 16.04.2019 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Богдана Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код - 20077720) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (пр. Металургів, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50051, ідентифікаційний код - 03341397) 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. - судового збору, 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги та 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп. - судового збору за подання касаційної скарги.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 08.09.2020.

Суддя С. О. Щербаков