СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа № 922/1424/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1950 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2020, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Бринцевим О.В. повний текст якого складено 13.07.2020 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Харківського національного університету внутрішніх справ, м. Харків,

про стягнення 14132,94грн.

ВСТАНОВИЛА:

НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського національного університету внутрішніх справ, в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 10881,46 грн., 3% річних у сумі 2579,88 грн., інфляційні втрати в сумі 671,60 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання Національним авіаційним університетом (Кременчуцький льотний коледж НАУ(первісний боржник) своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 в частині своєчасного розрахунку за фактично переданий природний газ за період січень-квітень 2019 року, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.07.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Харківського національного університету внутрішніх справ на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 10881,46 грн., 3% річних у сумі 2569,81 грн., інфляційні втрати в сумі 560,00грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2083,90грн. В решті позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2020 скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних у сумі 10,07 грн. та інфляційних втрат у сумі 111,60 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 10,07 грн. та інфляційних втрат у сумі 111,60 грн. задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем надані платіжні доручення №1025 та № 1026 від 20.12.2019, на яких стоїть штамп банківської установи, із якого вбачається, що операції були проведені 21.12.2019, а не 20.12.2019, як помилково зазначив суд першої інстанції. Отже, НАК «Нафтогаз України» правомірно нараховано 3% річних включаючи останній день нарахування 20.12.2019.

Звертає увагу на те, що позивач у відповідності до положень листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97-р. при здійсненні розрахунку інфляційних втрат використовує методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу, збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Представники позивача і відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.107-108).

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Розумність строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі G. B. проти Франції), тощо. Отже, поняття розумний строк є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція позивача стосовно оскаржуваного рішення достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, між ПАТ НАК Нафтогаз України, постачальником, та Національним авіаційним університетом (Кременчуцький льотний коледж НАУ), споживачем, укладено договір постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, за кодом ДК 021:20-6 газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (пункти 1.1., 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що постачальник передає споживачеві в період з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 126,0 тис. куб. метрів.

Згідно з пунктом 3.8. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктами 4.2., 4.3. договору передбачено, що ціна газу за 1000 куб. метрів газу становить 6.235,51грн., крім того ПДВ 20%. Усього разом з ПДВ 7.482,61грн. Загальна вартість цього Договору становить 785.674,26грн., крім того ПДВ 157.134,85грн., разом з ПДВ 942.809,11грн.

Як встановлено абзацом 2 пункту 5.1. договору, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до підпункту 6 пункту 6.2. договору споживач зобов`язаний прийняти газ в кількості, зазначеній в пункті 2.1. даного договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Умовами пункту 7.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктами 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно), відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1. Договору).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору протягом січня-квітня 2019 року позивачем було поставлено природний газ на загальну суму 775542,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками підприємств (а.с.25-28).

Національний авіаційний університет (Кременчуцький льотний коледж НАУ) за поставлений природний газ розрахувався лише частково на суму 654261,23грн.

18.12.2019 між АТ НАК Нафтогаз України, кредитором, Національним авіаційним університетом (Кременчуцький льотний коледж НАУ, первісним боржником, та Харківським національним університетом внутрішніх справ, новим боржником, укладено договір про переведення боргу №19/6230/24 (а.с.23-24), відповідно до предмету якого за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором постачання природного газу за кодом ДК 021:20-6 Газове паливо (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями) від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 (зобов`язання), укладений між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні. Кредитор дійсним дає згоду на заміну первісного боржника у зобов`язанні новим боржником та на укладення договору на встановлених у ньому умовах (пункти 1.1, 1.2).

У пункті 2.1. договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного договору дорівнює 121281,57грн.

Згідно з пунктом 3.1. договору про переведення боргу до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором постачання природного газу (природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями) від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24.

Як встановлено пунктом 6.1. договору про переведення боргу, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського національного університету внутрішніх справ. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на неналежне виконанням Національним авіаційним університетом (Кременчуцький льотний коледж НАУ (первісний боржник)) зобов`язань за договором постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24, а тому, з урахуванням пункту 3.1. договору про переведення боргу від 18.12.2019 №19/6230/24 позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 10881,46грн., 3% річних у сумі 2579,88грн., а також інфляційні втрати в сумі 671,60грн.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі, тоді як Національний авіаційний університет (Кременчуцький льотний коледж НАУ) взяті на себе зобов`язання за договором постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 виконав несвоєчасно, за отриманий природний газ за період січня-квітня 2019 року розрахувався частково з порушенням строків, визначених пунктом 6.1. договору.

При цьому, господарський суд першої інстанції при перевірці наданих позивачем розрахунків пені за зобов`язаннями січня-квітня 2019 року в розмірі 10881,46, а також 3% річних за зобов`язаннями лютого 2019 року в сумі 57,83грн. дійшов висновку про те, що такі розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, а вказані суми підлягають задоволенню. Щодо розрахунків 3% річних та інфляційних втрат за зобов`язаннями березня-квітня 2019 року, господарський суд першої інстанції зазначив, що позивачем нараховано 3% річних, включаючи день, в якому зобов`язання було виконано 20.12.2019. Однак, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних. Крім того, місцевий господарський суд не погодився з правильністю визначення позивачем величини приросту індексу споживчих цін у розмірі 100,792243600% та 100,091602300%, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, та становить за період травень-листопад 2019 року показник 100,7%, а за період червень-листопад 2019 року 100,0%.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за зобов`язаннями березня-квітня 2019 року підлягають частковому задоволенню в сумі 2511,98грн. та 560,00грн. відповідно. В частині стягнення 3% річних у сумі 10,07грн., а також інфляційних втрат у розмірі 111,60грн., позовні є безпідставними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Позивач з оскаржуваним рішенням господарського суду Харківської області не погодився і звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою з підстав викладених вище.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі, тоді як відповідач порушив свої зобов`язання , оскільки виконав їх в несвоєчасно, за отриманий природний газ за період січня-квітня 2019 року розрахувався частково з порушенням строків, визначених пунктом 6.1. договору.

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно приписів статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на умови договору постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 та положення статті 625 ЦК України, позивач за порушення строків виконання зобов`язання нарахував відповідачу пеню в розмірі 10881,46грн., 3% річних у сумі 2579,88грн., інфляційні втрати в сумі 671,60грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість тверджень відповідача щодо пропуску позивачем строку на звернення з даним позовом до суду, оскільки в пункті 9.3. Договору постачання природного газу від 02.01.2019 №9622/19-БО(Т)-24 погоджено збільшення строку позовної давності до 5 років. Таким чином позивачем не пропущений строк позовної давності, а відтак посилання на сплив строку позовної давності є необґрунтованими.

Перевіривши надані позивачем до позову розрахунки пред`явлених до стягнення заявлених пені за зобов`язаннями січня-квітня 2019 року в розмірі 10881,46, а також 3% річних за зобов`язаннями лютого 2019 року в сумі 57,83 грн., колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що такі розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства і позов в зазначеній частині слід задовольнити.

Разом з цим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за зобов`язаннями березня-квітня 2019 року підлягають частковому задоволенню в сумі 2511,98грн. та 560,00грн. відповідно. В частині стягнення 3% річних у сумі 10,07грн., а також інфляційних втрат у розмірі 111,60грн., позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи часткову відмову у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у сумі 10,07 грн. за вказаний період, суд стверджував, що позивачем нараховано 3% річних, включаючи день, в якому зобов`язання було виконано 20.12.2019.

Проте колегія суддів, вважає такий висновок суду передчасним з огляду на наступне. Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач в апеляційній скарзі, зі змісту наданих відповідачем платіжних доручень №1025 та № 1026 від 20.12.2019, на яких наявний штамп банківської установи, вбачається, що операції по цим платіжним дорученням були проведені 21.12.2019 р., а не 20.12.2019, як помилково зазначив суд першої інстанції. Тобто, НАК «Нафтогаз України» обґрунтовано нараховано 3% річних включаючи останній день нарахування 20.12.2019.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за вказаний період підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 2522,05 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 671,60 грн. інфляційних втрат, то колегія суддів вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як правильно вказував місцевий господарський суд у своєму рішенні, величини приросту індексу споживчих цін у розмірі 100,792243600% та 100,091602300% мають заокруглюватися до десяткового числа після коми, та становить за період травень-листопад 2019 року показник 100,7%, а за період червень-листопад 2019 року 100,0%. Наведений висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Поряд з цим, здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням необхідності заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, колегія суддів встановила, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично правильним, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2020 року підлягає зміні в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 10,07 грн., інфляційних втрат в розмірі 111,60 грн. шляхом задоволення позову у цій частині. В решті рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у справі №922/1424/20 покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2020 року змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 10,07 грн., інфляційних втрат в розмірі 111,60 грн. шляхом задоволення позову у цій частині.

Стягнути з Харківського національного університету внутрішніх справ (61080, м. Харків, пр-т. Льва Ландау, буд. 27, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 3% річних в розмірі 10,07 грн., інфляційні втрати в розмірі 111,60 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 18,10грн.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2020 залишити без змін.

Стягнути з Харківського національного університету внутрішніх справ (61080, м. Харків, пр-т. Льва Ландау, буд. 27, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 3153,00 грн. витрат зі сплати судового за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.09.2020 року.

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко