ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"14" вересня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/631/20

Суддя господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», м. Ужгород про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , м. Ужгород суми 5 349,50 грн. боргу за Договором № 3413 від 22.06.2018 року за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів .

ВСТАНОВИВ:

11.09.2020р. до Господарського суду Закарпатської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», м. Ужгород із заявою про видачу судового наказу, за змістом якої просить стягнути з боржника - ОСОБА_1 , м. Ужгород - грошову заборгованість на суму 5 349,50 грн. за Договором № 3413 від 22.06.2018 року за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення 5 349,50 грн., з огляду на наступне.

Підстави звернення з заявою про видачу судового наказу до суду господарської юрисдикції Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» обґрунтовує тим, що правовідносини між сторонами виникли з письмового правочину, який був укладений ОСОБА_1 як суб`єктом підприємницької діяльності. Тобто, між сторонами мають місце господарські правовідносини, і, незважаючи на втрату боржником статусу фізичної особи-підприємця (державна реєстрація була припинена 02.09.2020), його господарські зобов`язання не припинилися.

Згідно з п.16 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II "Наказне провадження".

Відповідно до ч.1-3 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Норми ч.1,2 ст.154 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у ч.1 ст.175 цього Кодексу.

Пунктом 6 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Процесуальний строк для постановлення ухвали про відмову у видачі судового наказу визначений у ч.6 ст.152 Господарського процесуального кодексу України та не може перевищувати десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви.

З поданої заяви вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості заявлені до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, реєстрацію якої як фізичної особи - підприємця припинено 02.09.2020.

У приписах ст.51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулась 02.09.2019, про що здійснено відповідний запис № 002031101в Реєстрі.

У поданій заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕ Ужгород" посилаючись на правову позицію, викладену у Великої Палати Верховного Суду у справі №910/8729/18 висловлену у Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2019 року, оприлюднену 20 лютого 2019 року, а саме у п.4.11. вказаної Постанови «…ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції». Заявник визначив підсудність даної справи за Господарським судом Закарпатської області.

У той же час, суд зауважує, що у даному випадку заявник звернувся з заявою, яка розглядається в наказному проваджені, а не в порядку позовного провадження.

За приписами ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Як вказувалося вище, у п.16 ч.1 ст.20 та у ч.3 ст.147 Господарського процесуального кодексу України визначено суб`єктний склад учасників наказного провадження та унормовано, що боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Тобто, звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу, яка втратила статус фізичної особи-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно щодо суб`єктів господарювання, а також і те, що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а тому припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Суд зазначає, що визначаючись із подальшими заходами за для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

За таких обставин, враховуючи що Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕ Ужгород" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який з 02.09.2020 припинив свою підприємницьку діяльність, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕ Ужгород" про стягнення заборгованості з вказаного боржника, не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.4 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.3-6 ч.1 ст.152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку, має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 148, 150, 152-154, 232 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Закарпатської області -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», м. Ужгород у видачі судового наказу про стягнення з з ОСОБА_1 , м. Ужгород суми 5 349,50 грн. боргу за Договором № 3413 від 22.06.2018 року за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом строку, передбаченого ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.09.2020р.

Суддя Ремецькі О.Ф.