ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3794/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В. за участю секретаря судового засідання Сечиної Ю.Ю.

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ МЕТАЛУРГІЙНИХ ЗАВОДІВ", м. Дніпро

про стягнення 2 935 785,60 грн. невикористаного авансу за Договором підряду № 1/102/14-1445-02 від 19.08.2014

Представники:

від позивача представник Грищенко В.О. дов. № 83 від 02.01.20р.

від відповідача в.о. директора Летучий Д.М. наказ № 14/09-01/к від 14.09.2020р.

вільний слухач ОСОБА_1. паспорт НОМЕР_1 виданий 18.04.1997р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ МЕТАЛУРГІЙНИХ ЗАВОДІВ" про стягнення 2 935 785,60 грн. невикористаного авансу за Договором підряду № 1/102/14-1445-02 від 19.08.2014.

Ухвалою суду від 02.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.09.2019.

Ухвалою суду від 16.09.2019 підготовче судове засідання відкладено до 07.10.2019.

В судовому засіданні 07.10.2019 було оголошено перерву до 04.11.2019.

Ухвалою господарського суду від 04.11.19р. (суддя Назаренко Н.Г.) передано матеріали справи № 904/3794/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Кам`янське до Державного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ МЕТАЛУРГІЙНИХ ЗАВОДІВ", м. Дніпро про стягнення заборгованості у розмірі 2 935 785,60 грн. господарському суду, в провадженні якого перебуває справа № 904/2104/19 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", для розгляду спору по суті в межах цієї справи.

Ухвалою суду від 05.11.2019р. прийняті матеріали справи № 904/3794/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", м. Кам`янське до Державного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ПО ПРОЕКТУВАННЮ МЕТАЛУРГІЙНИХ ЗАВОДІВ", м. Дніпро про стягнення заборгованості у розмірі 847 783,61 грн. до розгляду в межах справи № 904/2104/19 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам"янське, вул. Соборна, 18-Б; ). Призначено підготовче засідання на 04.12.2019р. о 10:00 год.

Ухвалою суду від 04.12.2019р. продовжено підготовче провадження на 30 днів, до 05.02.2020р. Відкладено підготовче засідання на 22.01.2020р. о 11:00 год.

В судовому засіданні, яке відбулось 22.01.2020р., було оголошено перерву до 29.01.20р. о 11:45 год.

29.01.2020р. від позивача до суду надійшла уточнена заява про зменшення позовних вимог, в якій він просив зменшити розмір позовних вимог до 2 535 785,60грн., у зв`язку з частковим погашенням заборгованості відповідачем.

Відповідно до ч.4 статті 22 ГПК України, позивач в праві до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач подав заяву про зменшення позовних вимог дотримавшись норм чинного законодавства, з огляду на викладене, судом прийнято до розгляду заяву Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про зменшення позовних вимог.

Також в своїй заяві, з урахуванням уточнення, позивач просить суд повернути Публічному акціонерному товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Соборна, 18-б, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 6 000,00 грн., як надмірно сплачений у складі судового збору у сумі 44 036,78 грн., згідно платіжного доручення №15600 від 26.09.2019 р., що знаходиться у справі.

Ухвалою суду від 29.01.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2020 о 11:30год.

В судовому засіданні, яке відбулось 26.02.2020р., було оголошено перерву до 02.03.20р. о 11:00 год.

Ухвалою суду від 02.03.2020р. прийнято повторно провести підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 31.03.2020р. о 12:15год.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладені у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, на виконання рішення зборів суддів господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2020 вирішено, зокрема, перенести усі судові засідання, які призначені у період з 18.03.2020 по 03.04.2020 на дату після 03.04.2020 в межах розумних строків розгляду справ з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою суду від 31.03.2020р. повідомлено учасників справи, що судове засідання у справі № 904/2104/19 (904/3794/19) призначене на 31.03.2020 о 12:15 год. не відбудеться через запровадження карантинних заходів. Після усунення вказаних обставин розгляд справи буде призначено у судовому засіданні ухвалою суду, про що сторони будуть повідомлені в передбаченому ГПК України порядку.

Ухвалою суду від 26.05.2020р. призначено підготовче засідання на 24.06.2020р. об 10:30год. Викликано у судове засідання повноважних представників сторін, визнавши їх явку обов`язковою.

Ухвалою суду від 24.06.2020р. клопотання відповідача № б/н від 23.06.2020р. про відкладення підготовчого засідання задоволено. Відкладено підготовче судове засідання на 22.07.2020р. о 12:45 год. Викликано в судове засідання повноважних представників сторін, визнавши їх явку обов`язковою. Зобов`язано позивача та відповідача у строк до 22.07.2020р. провести звірку взаємних розрахунків, акт звірки надати суду; позивача - надати суду детальний розрахунок спірного періоду; оригінали документів, доданих до заяви (для огляду в судовому засіданні); повідомити позивача про час і місце судового засідання, докази повідомлення надати суду; відповідачу - надати суду детальний розрахунок спірного періоду; нормативне та документальне обґрунтування заяви щодо зарахування зустрічних однорідних вимог; пояснення на заперечення позивача проти заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою суду від 22.07.2020р. усне клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та продовження підготовчого провадження на 30 днів задоволено. Продовжено підготовче провадження на 30 днів. Відкладено підготовче судове засідання на 17.08.2020р. о 11:15 год.

Ухвалою суду від 17.08.2020р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.09.2020 о 12:15год.

В судовому засіданні 15.09.2020р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (Замовником за договором) та Державним підприємством «Український інститут по проектуванню металургійних заводів» (Підрядником за договором) укладено договір підряду №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р. на проведення проектних та пошукових робіт (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції згідно з протоколом розбіжностей) Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе розробку проектно-пошукових робіт: ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТКОМБІНАТ» Реконструкція агломераційного цеху із спорудженням газоочистки аспіраційних газів хвостових частин агломашин та кільцевого охолоджувача агломерату за адресою: вул. Кірова 18Б м.Дніпродзержинськ. І-ша черга. Містобудівний розрахунок. Інструментальне обстеження існуючих будівель та споруд. Топографо-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування. ТЕО. Проект. Робоча документація».

Згідно з п. 2 Договору, загальна вартість робіт по договору на момент його укладення складає 23 700 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 3.1. Договору, оплата по даному договору здійснюється після оформлення договору за закінчену роботу з авансовим платежем у розмірі 30% вартості договору згідно наданого Підрядником рахунку. Утримання авансу проводиться пропорційно вартості виконаних робіт.

Згідно до п. 3.3. Договору, розрахунок за виконані роботи Замовник здійснює в строк до 20 банківських днів після надання Підрядником розрахункових документів і податкової накладної на підставі оформленого акта здачі-прийняття проектно-кошторисної документації.

Додатковою угодою №1 від 25.12.2014 р. до Договору, сторони узгодили виконання додаткових робіт, вартістю (в редакції згідно з протоколом розбіжностей) 1 993 238,40 грн., у зв`язку з чим загальна вартість робіт по договору, враховуючи вартість додаткових робіт, склала 25 693 238,40 грн. Умови оплати додаткових робіт за Додатковою угодою №1 - після оформлення додаткової угоди №1 за етапами згідно з календарним планом робіт. Замовник після підписання додаткової угоди №1 перераховує підряднику аванс у розмірі 30% вартості робіт. Утримання авансу проводиться пропорційно вартості виконаних робіт.

Згідно з п. 8.2. Договору, дострокове розривання договору можливе при згоді сторін або у відповідності з діючим законодавством, з відшкодуванням збитків.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2014 р. сторони доповнили Договір пунктами 3.4, 3.5, 3.6 щодо реєстрації електронної податкової накладної.

Додатковою угодою №3 від 01.09.2015 р. сторони домовились викласти Календарний план робіт (додаток №1) до Договору в новій редакції.

Додатковою угодою №5 від 26.12.2016 р. сторони, зокрема, домовились викласти п. 4.1.1 Договору («Термін дії Договору») в новій редакції: початок - 3 дня підписання Договору, одержання вихідних даних та авансу, закінчення - До повного розрахунку між Замовником та Підрядником і діє до 31.12.2017 р.

Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишились невиконаними».

Додатковими угодами №6 від 07.03.2017 р. та №7 від 07.06.2017 р. внесено зміни в частині реквізитів сторін.

Додатковою угодою №8 від 27.06.2017 р. сторони домовились викласти в новій редакції Календарний план робіт (Додаток №1) до Договору, а також п. 3.1 Договору у такій редакції: «Оплата по даному договору за закінчену роботу з авансовим платежем згідно наданого Підрядником рахунку. Урахування авансу проводиться згідно скоригованого плану робіт".

На виконання умов договору 04.09.2014 р. Замовник здійснив авансовий платіж, згідно з рахунком Підрядника, у розмірі 7 110 000,00 грн. (виписка банку від 04.09.2014 р.). Отримання коштів в рахунок попередньої оплати не заперечується і Відповідачем.

Перерахований замовником аванс враховано в оплату частини вартості виконаних робіт згідно «Актів здачі-приймання проектної документації за договором» та «Актів здачі-приймання виконаних робіт», в тому числі: за Актом №7 від 20.01.2015 р. на суму 72 000,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 21 600,00 грн. з ПДВ); за Актом №8 від 20.01.2015 р. на суму 360 000,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 108 000,00 грн. з ПДВ); за Актом №12 від 20.01.2015 р. на суму 600 000,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 180 000,00 грн. з ПДВ); за Актом №1 від 01.04.2015 р. на суму 2 640 000,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 792 000,00 грн. з ПДВ); за Актом №5 від 31.08.2015 р. на суму 6 000 000,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 1 800 000,00 грн. з ПДВ); за Актом №3 від 29.06.2017 р. на суму 104 938,80 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 104 938,80 грн. з ПДВ); за Актом №4 від 29.06.2017 р. на суму 266 772,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 266 772,00 грн. з ПДВ); за Актом №5 від 29.06.2017 р. на суму 206 665,20 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 206 665,20 грн. з ПДВ); за Актом №6 від 29.06.2017 р. на суму 41 800,80 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 41 800,80 грн. з ПДВ); за Актом №7 від 29.06.2017 р. на суму 275 508,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 275 508,00 грн. з ПДВ); за Актом №8 від 29.06.2017 р. на суму 233 313,60 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 233 313,60 грн. з ПДВ); за Актом №9 від 29.06.2017 р. на суму 143 616,00 грн. з ПДВ (враховано аванс у розмірі 143 616,00 грн. з ПДВ); Всього в рахунок перерахованого авансу сплачено за виконані роботи суму 4 174 214,40 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується залишок невикористаного авансу, перерахованого Замовником 04.09.2014 р., у загальному розмірі 2 935 785,60 грн. (7 110 000,00 грн. - 4 174 214,40 грн.).

Водночас, судом враховується, що завою від 01.11.2019 р. за №017/МС-1290 та уточненою заявою від 28.01.2020 р. за №017/МС-106 Позивач зменшив розмір позовних вимог до 2 535 785,60 грн., у зв`язку з частковим погашенням під час розгляду справи Відповідачем боргу у сумі 400 000,00 грн.

Листом від 26.03.2018 р. за № 01/189 Замовник повідомив підрядника про відмову від Договору підряду №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р. та вимагав повернення невикористаного авансу.

Листом від 11.04.2018 р. за №1СС/1284 Підрядник підтвердив отримання листа щодо відмови від договору, однак зазначив, що не згоден із сумою залишку невикористаного авансу.

Листом від 09.04.2019 р. за №09/04-07/СС Відповідач підтвердив наявність заборгованості перед Позивачем у вигляді авансу за договором підряду №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р., перерахованого у вересні 2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що висловлена у заяві за вих.№01/189 від 26.03.2018 р. відмова від Договору не суперечить вимогам чинного законодавства та, зокрема, узгоджується з частиною 4 статті 849 ЦК України. Зазначає, що станом на дату подання позову сума невикористаного авансу не повернута, а отже має місце порушення майнових прав позивача.

У відзиві на позовну заяву Відповідач не заперечує обставини та підстави відмови позивача від договору, однак вказав, що при розрахунку суми залишку невикористаного авансу позивач не врахував деякі обставини, які впливають на її розмір.

В обґрунтування заперечень проти позову, з урахуванням наступних додаткових пояснень, Відповідач посилався на наступне.

Після отримання листа від Позивача Відповідачем роботи були зупинені і на адресу Позивача направлено зведений звіт з незавершеного проектування. Вартість незавершеного проектування складає 674 807,00 грн без ПДВ і має бути виключена із суми авансу.

Позивач своїм листом від 07.05.2019 р. прийняв пропозицію і підтвердив досягнення домовленостей щодо врегулювання умов повернення частини невикористаного авансу, а саме, що поверненню підлягає (з вирахуванням вартості наданих Замовнику на розгляд та затвердження виконаних проектних робіт у розмірі 473 400,00 грн., суми ПДВ, сплаченої із залишку невикористаного авансу та суми заборгованості по невиконаним судовим рішенням) сума розмірі 1 285 617,27 грн., яка й увійшла до графіка повернення частини невикористаного авансу, з липня 2019 р. до червня 2020 р. перші одинадцять місяців рівними частками по 100 000,00 грн., останній платіж у сумі 185 617,27 грн.

Відповідач також зазначає, що на виконання умов іншого, укладеного з позивачем, Договору №1/115/19-0557-02 від 14.05.2019 р. ним було виконано проектні роботи на суму 1 380 000,00 грн. та на суму 1 800 000,00 грн. Загальна сума боргу Позивача перед Відповідачем за вказаним договором складає 3 180 000,00 грн.

В наступному, Відповідач направив Позивачу заяву від 25.02.2020 р. №25/02-12/СС, згідно якої заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог, в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, та за наслідком зарахування, у ДП «УКРДІПРОМЕЗ» перед ПАТ «ДМК» заборгованість відсутня, а у ПАТ «ДМК» перед ДП «УКРДІПРОМЕЗ» заборгованість складає 1 453 918,00 грн. з ПДВ.

Водночас, Позивач направив Відповідачу заперечення від 23.03.2020 р. №01/193 проти заяви про зарахування зустрічних вимог, які також надав і суду, в яких зазначив, що з огляду на наявність судового спору про стягнення заборгованості та безпідставне зменшення суми боргу, вважає правочин щодо зарахування таким, що не вчинений.

Оцінюючи доводи сторін, наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р. за своєю правовою природою є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом (ст. 525 ЦК України), розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Відповідно до частини 4 статті 849 ЦК України - замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитись від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін.

Господарським судом встановлено, що листом від 26.03.2018 р. за № 01/189 Замовник повідомив підрядника про відмову від Договору підряду №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р., у зв`язку з чим вимагав повернення невикористаного авансу.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених вище норм, розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на момент розірвання) договір.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору, в редакції Додаткової угоди №5 від 26.12.2016 р. сторонами встановлено термін закінчення дії договору - «До повного розрахунку між Замовником та Підрядником і діє до 31.12.2017 р.».

Проте, про відмову від договору Позивач заявив листом від 26.03.2018 р. за № 01/189, а відтак, Позивач як замовник скористався правом щодо розірвання договору в односторонньому порядку після закінчення строку дії Договору, тому такий правочин не спричиняє правових наслідків.

Разом з тим, окрім власне заяви про розірвання договору, листом від 26.03.2018 р. за № 01/189 Позивач заявив також окрему вимогу до Відповідача про повернення суми невикористаного авансу, що залишилась після припинення дії Договору. Однак, вказана вимога залишилась без задоволення.

При цьому, заперечуючи проти позову Відповідач стверджував, що до моменту призупинення робіт за договором, ним було виконано роботи різного ступеня готовності що в грошовому вимірі склали 674 807,00 грн, на підтвердження чого Відповідачем надано копії заказ-накладних з відмітками Замовника про отримання та копії виконавчих кошторисів.

Однак, суд відхиляє доводи Відповідача щодо вирахування із залишку невикористаного авансу частини виконаних і неоплачених Замовником робіт, з тих підстав, що фактично Відповідач вимагає від суду вирішити спір між цими ж сторонами, з приводу майнових вимог Відповідача до Позивача.

При цьому суд враховує, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2019 р. у справі №904/2104/19 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат».

Слід відзначити, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів.

Частиною 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Оскільки вимоги на які посилається Відповідач за своїм правовим характером є конкурсними (що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство), а тому мають розглядатись на підставі відповідної заяви з грошовими вимогами до боржника у межах справи №904/2104/19.

Також, суд критично ставиться до посилання Відповідача щодо підтвердження Позивачем листом від 07.05.2019 р. №01/268 графіку погашення, запропонованого Відповідачем, оскільки зі змісту вказаного листа не вбачається підтвердження суми, що підлягає поверненню. Натомість, Позивачем було висловлено лише згоду приймати виконання частинами, що не може бути підставою для позбавлення Позивача права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Таким чином, господарським судом встановлено наявність залишку невикористаного авансу перерахованого Замовником за Договором підряду №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р., у розмірі 2 535 785,60 грн., з урахуванням часткової сплати Відповідачем, який не було повернуто після припинення договору. Натомість, суд не вбачає достатніх правових підстав для неповернення Підрядником Замовнику частини авансу.

Крім того, на вимогу ухвали суду від 26.05.2020 Позивач та Відповідач, окремо, надали підписані зі свого боку акт звіряння взаємних розрахунків, з яких вбачається наявність у Відповідача перед Позивачем заборгованості за Договором підряду №1/102/14-1445-02 у розмірі 2 535 785,60 грн.

Суд також враховує, наявність у Позивача перед Відповідачем заборгованість на загальну суму 3 180 000,00 грн. за Договором від 14.05.2019 р. №1/115/19-0557-02 (виникла на підставі акти здачі-приймання виконаних проектних робіт від 10.09.2019 р. та 23.09.2019 р.).

При цьому, в матеріалах міститься заява про зарахування зустрічних однорідних вимог Позивача та Відповідача вих.№25/02-12/СС від 25.02.2020, яка була отримана представником Позивача.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність взаємної зустрічної однорідної заборгованості у Позивача перед Відповідачем (по Договору від 14.05.2019 р. №1/115/19-0557-02) та у Відповідача перед Позивачем (по Договору №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р.), строк сплати якої настав у розмірі 2 535 785,60 грн.

Враховуючи вищенаведене, Господарський суд приходить до висновку, що грошове зобов`язання Позивача перед Відповідачем (по Договору від 14.05.2019 р. №1/115/19-0557-02) та Відповідача перед Позивачем (по Договору №1/102/14-1445-02 від 19.08.2014 р.) у 2 535 785,60 грн. є припиненими шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до вищевказаної заяви (на підставі ч. 3 ст. 203 ГК України, ст.601 ЦК України).

У зв`язку з чим Судом вирішено в задоволенні позову Позивача (з урахуванням уточнень) відмовити в повному обсязі.

В той же час, за змістом позовної заяви, Позивач обрав спосіб захисту порушеного права - стягнення з Відповідача невикористаної суми авансу, як такий що не суперечить закону, посилаючись при цьому на відсутність в законі чи договорі ефективного способу захисту порушеного права.

З цього приводу судом прийнято до уваги, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що «право на суд», яке передбачено статтею 6 Конвенції, відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення Суду у справах Буланов та Купчик проти України, no. 7714/06 та 23654/08, від 09.12.2010 р., Чуйкіна проти України, no. 28924/04, від 13.01.2011).

Відтак, господарський суд самостійно визначає законодавство, яке підлягає застосуванню при вирішенні конкретного господарського спору, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача. При цьому, самостійне визначення судом законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Судом встановлено, що фактичні (а не правові) обставини, якими було обґрунтовано позовні вимоги, та докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги залишаються незмінними, відтак, уточнення правового обґрунтування позовних вимог не є зміною підстав позову, оскільки зазначене не змінює обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (див. п. 24 постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 910/12065/17).

Як зазначено у пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

За таких обставин, здійснюючи правову кваліфікацію спірних правовідносин, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог, щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Однак, з припиненням дії договору така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими без достатньої правової підстави.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною 1 названої статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначено також Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 1212 ЦК України, що на переконання суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 лютого 2019 року у справі №910/21154/17, та постанові від 05 грудня 2019 року у справі №904/5095/18.

Також, аналогічних правових висновків щодо застосування положень можливість стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов і Верховний Суд у своїх Постановах від 10.05.2018р. у справі №916/1591/17, від 11.11.2018р. у справі №910/13332/17 та від 14.06.2018р. у справі №912/2709/17.

Отже, суд прийшов до висновку, що незалежно від підстав припинення дії договору (одностороння відмова від нього або закінчення строку його дії), за яким передавався аванс, він підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

При цьому Судом було враховано, що Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов`язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Згідно зі ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст.203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов`язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язання (наприклад, за відсутністю зобов`язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Аналогічні висновки висвітлені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.04.2019 по справі №918/539/18.

Згідно з приписами ч.4 ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Державного підприємства «Український інститут по проектуванню металургійних заводів» про стягнення невикористаного авансу у розмірі 2 535 785,60 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст. ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.09.2020р.

Суддя І.В. Владимиренко