ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.09.2020 Справа№ 914/2198/20

м.Львів

Господарський суд Львівської області, у складі судді Кітаєвої С.Б., при секретарі Зарицькій О.Р., розглянув заяву ОСОБА_1 , м.Дрогобич Львівської області (вх.№2025/20 від 27.08.2020)

про забезпечення позову

у справі за позовною заявою: ОСОБА_1 , м.Дрогобич Львівської області

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Львівводбуд», м.Львів

про: зобов`язання скликання Загальних зборів акціонерів.

За участю представників:

від заявника: Сеньків А.Р. - адвокат

від відповідача: Поронюк І.Б. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

27.08.2020 ОСОБА_1 , звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Львівводбуд», про зобов`язання Відкритого акціонерного товариства «Львівводбуд» в установленому Законом України «Про акціонерні товариства» порядку скликати річні Загальні збори акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Львівводбуд».

Крім того, разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову (вх.№2025/20 від 27.08.2020), у якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

- заборони відповідачу, посадовим та уповноваженим ним особам вчиняти будь-які дії щодо укладення господарських і цивільно-правових правочинів від імені товариства, які стосуються майна та активів товариства та його дочірніх підприємств, а державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь- яких питань до ЄДРЮОФОПГФ; державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження проводити реєстраційні дії відносно юридичної особи; здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна тощо) нерухомого майна Товариства та дочірніх підприємств.

- заборони відповідачу, посадовим та уповноваженим ним особам вчиняти будь-які дії щодо господарської діяльності дочірніх підприємств Товариства, вирішення кадрових питань (звільнення, відсторонення, призначення керівників дочірніх підприємств).

- накласти арешт на належні відповідачу корпоративні права (частки та акції) в статутних капіталах інших підприємств та організацій.

Ухвалою суду від 31.08.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх.№2025/20 від 27.08.2020р.) призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.09.2020.

В судове засідання 07.09.2020 представник заявника з`явився, вимоги заяви підтримав.

В судове засідання 07.09.2020 представник відповідача з`явився, надав усні пояснення про те, що висловити свою позицію по суті заяви не видається можливим. Однак, такі поясненні відповідача не унеможливлюють розгляд заяви про вжиття заходів до забезпечення позову даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали заяви, суд встановив наступне.

Заявник в обгрунтування заяви зазначає, що близько 20 років посадовими особами ВАТ «Львівводбуд» в порушенням вимог чинного законодавства не скликаються чергові Загальні збори акціонерів товариства, що робить їх статус нелегітимним, Головою правління - генеральним директором ВАТ «Львівводбуд» ОСОБА_2 розпродується майно товариства.

Зокрема стверджує, що 25.10.2002 року на підставі виданої зазначеною вище посадовою особою товариства довіреності було відчужено власність товариства, а саме нежитлову будівлю їдальні площею 378,5 кв.м., що знаходилась в м.Дрогобичі по вулиці П.Орлика, 20 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Спариняк Л. Про долю отриманих товариством коштів та сам факт надходження коштів на рахунок товариства - невідомо. Також зазначає, що 24.06.2004 року ВАТ «Львівводбуд» в особі генерального директора ОСОБА_2. було відчужено майновий комплекс «База автоколони» за адресою: м.Дрогобич, вул.П.Орлика, 20 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Спариняк Л. (копія договору - додається). Про долю отриманих товариством коштів та сам факт надходження коштів на рахунок товариства заявнику невідомо.

Заявник зазначає, що 21.11.2016 року ВАТ «Львівводбуд» продало частину будівель, а саме ремонтну майстерню під літ.Ж-2 загальною площею 1611,0 кв.м., що складає 14/25 від будівель загальною площею 2892 кв.м., яка знаходиться в м.Рудки Самбірського району Львівської області. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Поповичем О. Про долю отриманих товариством коштів та сам факт надходження коштів на рахунок товариства заявнику невідомо.

Окрім того, на початку цього року заявнику стало відомо про те, що Голова правління - генеральний директор ВАТ «Львівводбуд» ОСОБА_2 у невідомий спосіб зробив себе ще й одноосібним кінцевим бенефіціаром ВАТ «Львіввобуд».

Товариству належить ще й інше нерухоме майно.

ВАТ «Львівводбуд» є власником адмінбудинку (контори), що знаходиться за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Угерсько, вул. Івана Франка, 6 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 8637157 від 14.10.2005 року. Даний адмінбудинок (контора) був включений до «Переліку нерухомого майна, яке передане у власність відкритому акціонерному товариству «Львівводбуд», згідно наказу регіонального відділення ФДМУ №404 про створення ВАТ «Львівводбуд» від 16.06.94 року.

З листа Галицького управління ГУ ДПС у Львівській області №32747/10/51-04 від 06.08.2020 року - відповіді на адвокатський запит, вбачається, що ВАТ «Львівводбуд» подає звітність до органів ДПС за період 2010-2020 роки та сплачує податки щорічно.

Зробивши аналіз документів фінансової звітності ВАТ «Львівводбуд» активи підприємства станом на 31.12.2014 року становили 2342286,0 тис.грн., а станом на 31.12.2020 року - 1740198,0 тис.грн., тобто зменшились на 602088,0 тис. грн.

Податків же за 2019 рік сплачено лише 5197,00 грн.

Товариство має значну кількість дочірніх підприємств (близько десяти), які також мають певне майно, а нелегітимний Голова правління - генеральний директор ОСОБА_2., як зазначає заявник, вживає заходів щодо заволодіння цим майном з метою подальшої його реалізації.

Також одним з таких прикладів є наказ Голови правління - генерального директора ВАТ «Львівводбуд» ОСОБА_2. №04/12-1-к від 12.04.2018 року, про відсторонення від виконання посадових обов`язків керівника Дочірного підприємства «Пересувна механізована колона - 72» ВАТ «Львівводбуд» Кривича Р.В. та призначення себе на його посаду.

Зміни про юридичну особу (зміна керівника) були внесені ОСОБА_2 до Реєстру лише в 2020 році.

Згідно п.5.3. Статуту ВАТ «Львівводбуд» керівництво діяльністю дочірнього підприємства здійснюються особами, що призначаються на контрактній основі Генеральним директором Товариства.

В 2007-2008 роках (постанова № 185-ЛВ від 30.10.2007 року та постанова №086- ЛВ від 01.07.2008 року) Голова правління - генеральний директор ВАТ «Львівводбуд» ОСОБА_2 притягався до відповідальності Львівським територіальним органом Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - ДКЦПФР) в зв`язку з невиконанням норм корпоративного законодавства (невиконання вимог законодавства та розпорядження Уповноваженої особи ДКЦПФР щодо скликання річних Загальних зборів акціонерів). Загальні збори акціонерів і надалі не скликаються.

В зв`язку з порушенням Головою правління - генеральним директором ВАТ «Львівводбуд» ОСОБА_2. вимог ст. 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» в частині неподання до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку регулярної річної інформації рішенням Комісії №1881 від 17.09.2013 року зупинено усі дії, пов`язані з врегулюванням корпоративних питань ВАТ «Львівводбуд». Отже, дії та бездіяльність ОСОБА_2., на думку заявника, призвели фактично до того, що акції заявника не мають жодної цінності, а майно товариства поетапно розпродається.

Оцінка суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, а також ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Водночас, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективний захист або поновлення прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Серед основних засад (принципів) господарського судочинства цією статтею визначено пропорційність, зміст якого розкрито у статті 15 Кодексу, а саме, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Разом з тим, суд вважає, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не відповідають вимогам розумності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, порушують розумний баланс між приватними інтересами позивача та публічними інтересами, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 152 Цивільного кодексу України, статтею 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідно до статті 155 Цивільного кодексу України, статутний капітал акціонерного товариства утворюється з вартості вкладів акціонерів, внесених внаслідок придбання ними акцій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства»: статутний капітал - капітал товариства, що утворюється з суми номінальної вартості всіх розміщених акцій товариства;

корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Статтею 20 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.

Разом з тим, згідно зі статтею 25 Закону України «Про акціонерні товариства», кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на:

1) участь в управлінні акціонерним товариством;

2) отримання дивідендів;

3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства;

4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

Акціонери - власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства, обсяг таких корпоративних прав акціонера як право брати участь в управлінні товариством шляхом голосування на його загальних зборах, отримання дивідендів, отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства визначається номінальною вартістю належних акціонеру акцій.

Як вбачається зі змісту заяви така подана з метою захисту прав акціонера та унеможливлення здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на зменшення майна чи майнових прав товариства.

У позовній заяви заявниця (позивачка) стверджує, що 11.03.2020 вона з іншими акціонерами звернулася до Товариства з рекомендованим листом скликати чергові загальні збори товариства, з запропонованим порядком денним, однак відповіді не отримала.

Як вбачається з відомостей отриманих у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у Товаристві 1952 акціонери, розмір статутного (складеного) капіталу Товариства - 78486,45 грн.

Відповідно до п.2.7 Статуту Товариства, долученого до справи в копії, статутний фонд Товариства поділено на 74749 простих іменних акцій номінальною вартість 1,05 грн. кожна.

У долученій копії сертифікату №0247 зазначено, що заявниці має прості іменні акції номінальною вартістю 105 тис. крб. в кількості 19 шт.

Разом з тим, згідно зі Статутом відповідача його статутний капітал становить 78486,45 грн., який поділений на 74749 простих іменних акцій вартістю 1,05 грн. кожна, в той час як позивач є власником 19 акцій, що складає 0,0254% статутного капіталу Товариства.

Зважаючи на це, позивач як міноритарний акціонер не має істотного впливу на прийняття загальними зборами рішень та має незначний обсяг корпоративних прав на отримання дивідендів та отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства.

В той же час, вжиття заходів забезпечення позову з метою недопущення можливого порушення зазначених корпоративних прав позивача може призвести до істотного порушення прав та інтересів як відповідача, так і великої кількості інших осіб та до тяжких соціальних наслідків.

Запропоновані заходи до забезпечення позову, а саме заборонити відповідачу, посадовим та уповноваженим ним особам вчиняти будь-які дії щодо укладення господарських і цивільно-правових правочинів від імені товариства, які стосуються майна та активів товариства та його дочірніх підприємств, а державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь- яких питань до ЄДРЮОФОПГФ; державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження проводити реєстраційні дії відносно юридичної особи; здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна тощо) нерухомого майна Товариства та дочірніх підприємств не є адекватними і співмірними до заявлених позовних вимог, з тих підстав, що, виходячи із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 Господарського кодексу України), суд має право заборонити вчинення певної дії лише товариству як юридичній особі, а не його органам, а вжитими судом заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи.

Зазначені заявником заходи забезпечення позову направлені фактично на блокування діяльності Товариства, зачіпають охоронювані законом права та інтереси інших акціонерів товариства та можуть призвести до безпідставного обмеження при цьому охоронювані законом прав та інтересів таких (інших) акціонерів.

Також слід зазначити, що заявник не обгрунтував, яким чином введення заборони дозволить виконати рішення суду у даній справі, у випадку його задоволення судом.

Суд зазначає, що позивач у позові просить зобов`язати відповідача скликати річні загальні збори акціонерів товариства.

Відповідно до положень п.12.2.1 Статуту Товариства, дата і порядок проведення Загальних зборів акціонерів, повідомлення про їх проведення встановлюється виконавчим органом Товариства.

Відповідно положень п.12.4.1 Статуту Товариства, керівництво поточною діяльністю товариства здійснюється одноособовим виконавчим органом товариства - генеральним директором (головою правління) і колегіальним виконаним органом товариства - правлінням.

Виконавчий директор виконує також функції голови правління.

Відповідно положень п.12.4.8 Статуту Товариства, склад правління товариства призначається генеральним директором і затверджується спостережною радою.

Отже, у випадку задоволення позову, відповідачем (його посадовими особами) на виконання відповідного рішення суду мають бути здійснені дії щодо скликання зборів акціонерів товариства, однак у випадку вжиття запропонований позивачем заходів забезпечення позову, повноваження виконавчого органу, посадових осіб товариства будуть обмеженими, що суттєво ускладнить можливість виконання такого судового рішення, оскільки скликання загальних зборів акціонерів товариства потребує здійснення відповідачем низки організаційних фінансових заходів, які належать до компетенції керівника відповідача, як виконавчого органу.

Крім того, вжиття заходів до забезпечення позову, які пропонує у п.2 прохальної частини заявник, фактично призведе до того, що діяльність Товариства буде паралізованою.

Суд враховує норму частини 11 статті 137 ГПК України, відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У даному випадку позивач у позові просить скликати річні загальні збори учасників ВАТ «Львівовдбуд», на яких, як вбачається зі змісту вимоги акціонерів ВАТ «Львівовдбуд», поставити на порядок денний, у тому числі й питання щодо відсторонення від виконання обов`язків генерального директора (голови правління) ВАТ «Львівовдбуд» ОСОБА_2.

Отже, вжиття обраного позивачем (п.2 прохальної частини заяви) заходу забезпечення позову призведе до того, що ОСОБА_2 буде фактично відсторонений від виконання обов`язків генерального директора (голови правління) ВАТ «Львівовдбуд» до вирішення спору по суті та поза межами відповідної процедури, передбаченої Статутом відповідача, адже питання обрання та відкликання голови правління товариства, відповідно до п. 12.2.2. Статуту Товариства, належить до компетенції загальних зборів акціонерів товариства.

Тому лише учасники товариства мають надавати оцінку діяльності директора та приймати відповідні рішення щодо можливості здійснення ним своїх обов`язків в порядку встановленому Статутом та нормами чинного законодавства.

Також слід зазначити, що вимога заявника у заяві заборонити відповідачу, посадовим та уповноваженим ним особам вчиняти будь-які дії щодо господарської діяльності дочірніх підприємств Товариства, вирішення кадрових питань (звільнення, відсторонення, призначення керівників дочірніх підприємств) фактично блокуватимуть нормальну роботу діяльність товариства, оскільки внесуть невизначеність у трудові правовідносини товариства з його правниками, у тому числі з приводу обчислення і виплати заборобітньої плати, обліку трудового, в тому числі й пільгового стажу роботи, оформлення дострокового виходу на пенсію тощо. Така невизначеність у трудових правовідносинах тягне за собою невизначеність у податкових правовідносинах та правовідносинах із додержання вимог трудового законодавства щодо визначення заробітної плати, гарантій в оплаті праці, що може призвести до нарахування відповідачу штрафних санкцій за відповідні порушення.

Як і попередні, запропоновані заявником заходи забезпечення позову (накласти арешт на належні відповідачу корпоративні права (частки та акції) в статутних капіталах інших підприємств та організацій), є також неадекватними і неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки такі аналогічно направлені на втручання у господарську діяльність суб`єктів господарювання та зачіпають інтереси інших осіб, акціонерів, оскільки матимуть наслідки незаконного втручання в корпоративні права таких акціонерів.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається явне порушення співвідношення між можливими негативними наслідками від невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову, з урахуванням прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з тими негативними наслідками, які можуть настати від вжиття цих заходів для відповідача та осіб, які не є учасниками судового процесу, що свідчить про порушення розумного балансу між приватними і публічними інтересами.

За наведеного вище, заявником при зверненні до господарського суду із заявою про забезпечення позову не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України, наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, а тому запропоновані позивачем заходи до забезпечення позову не можна визнати такими, що відповідають принципу пропорційності, вимог збалансованості інтересів сторін, адекватності та розумності.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 17.08.2020 (вх.№2025/20 від 27.08.2020) про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 17.08.2020 (вх.№2025/20 від 27.08.2020) про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Ухвала може бути оскаржена у порядку ст.256,257 ГПК України

Повний текст ухвали виготовлено 09.09.2020.

Суддя С.Б. Кітаєва