ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 рокуСправа № 912/480/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи № 912/480/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", 04073, м. Київ, пров. Балтійський, 20

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 а

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

про стягнення 12 790,17 грн

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Булава Б.А., довіреність № б/н від 08.01.20;

від 3-ї особи - участі не брали;

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до Військової частини НОМЕР_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 12 790,17 грн., з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем, виплативши на користь власника автомобіля "RAVON" ОСОБА_2 страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) за участю автомобіля НYUNDAY, що належить Військовій частині НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована, набуло право регресної вимоги у розмірі виплаченої суми. Правовими підставами вимоги зазначено ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 07.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/480/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд призначено на 03.03.2020 о 12:00, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

28.02.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому повідомлено, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 03 липня 2019 року №Д-322/1/4дск з 28 грудня 2019 року введено в дію штат №37/014 відповідно до якого військова частина НОМЕР_2 змінила умовне найменування на НОМЕР_1 без зміни юридичної особи.

Разом з тим відповідачем зауважено, що водій ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що має відповідне посвідчення серії НОМЕР_3 від 19.08.2016, і як наслідок відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є звільненим від обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності на території України, а тому відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ, у порядку визначеному законом. Щодо правових підстав належності транспортного засобу учаснику бойових дій, відповідач звертається до положень Рішення КСУ від 24.12.2015 №7-рп/2014, де зазначено, що транспортний засіб, може належати учаснику бойових дій не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі.

З огляду на вказане відповідач не вбачає правових підстав для виплати витрат, понесених ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" при виплаті матеріальної шкоди та просив у позові відмовити повністю.

Ухвалою від 03.03.2020 на підставі ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 . Постановлено здійснювати подальший розгляд справи № 912/480/20 за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі. Замінено судове засідання з розгляду справи по суті, що призначено на 24.03.2020 о 11:00, підготовчим засіданням.

Ухвалою від 24.03.2020 у зв`язку з карантином, введеним у дію Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 відкладено підготовче засідання у справі № 912/480/20 та постановлено про дату і час наступного підготовчого засідання учасників справи повідомити додатково ухвалою.

Ухвалою від 20.05.2020 призначено підготовче засідання у справі № 912/480/20 на 05.06.2020 о 12:00 год.

Ухвалою від 09.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 912/480/20 на 30 днів. Закрито підготовче провадження у справі № 912/480/20 та призначено до судового розгляду по суті на 17.06.2020 о 15:00 год.

16.06.2020 телефонограмами повідомлено учасників справи, що 17.06.2020 судове засідання у справі 912/480/20 призначене ухвалою суду від 05.06.2020 не відбудеться, оскільки суддю Макаренко Т.В., яка була головуючим суддею у даній справі, відповідно до інформації опублікованої на офіційному вебсайті Вищої Ради Правосуддя звільнено з посади судді Господарського суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, про що Вищою Радою Правосуддя на засіданні 16 червня 2020 року прийнято відповідне рішення.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.06.2020 року № 1841/0/15-20 звільнено суддю Господарського суду Кіровоградської області Макаренко Т.В., в провадженні якої перебувала дана справа, у зв`язку з поданням нею заяви про відставку.

Враховуючи викладене, за розпорядженням керівника апарату господарського суду №195 від 18.06.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 912/480/20, за результатами якого справу призначено судді Кабаковій В.Г.

Ухвалою від 23.06.2020 справу № 912/480/20 прийнято до свого провадження суддею Кабаковою В.Г. Постановлено повторно провести підготовче провадження у справі № 912/480/20 та призначено підготовче засідання у справі № 912/480/20 на 09.07.2020 о 12:00 год.

Ухвалою від 09.07.2020 закрито підготовче провадження у справі № 912/480/20 та призначено до судового розгляду по суті на 23.07.2020 о 16:00 год. Постановлено відповідачу до дня судового засідання (23.07.2020) подати до суду докази приналежності автомобіля та закріплення його за ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 23.07.2020 оголошено перерву до 17.08.2020 о 14:00.

В судовому засіданні 17.08.2020 ухвалою оголошено перерву до 03.09.2020 о 16:00.

В судовому засіданні 03.09.2020 бу присутній представник відповідача.

Позивач та третя особа участі повноважних представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань до суду не надходило.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З підстав вищенаведеного, суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд здійснює розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши усі обставини спору, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Український страховий стандарт" та ОСОБА_2 було укладено Договір № 0103-1002-0004 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави (далі - договір страхування), відповідно до якого позивачем застраховано транспортний засіб Страхувальника - автомобіль RAVON державний номер НОМЕР_4 (далі - застрахований автомобіль).

Відповідно до п.4.2. вказаного Договору, Страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж, а Страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого цим Договором виплатити Страхувальнику або іншій особі, визначеній Страхувальником у п.3 цього Договору, страхове відшкодування у межах страхової суми та умовах цього Договору.

У п.6 Договору, визначено осіб яких допущено до керування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Страхова сума за п.7 Договору становить 223 500,00 грн.

Згідно п.15 Договору, страховий платіж за транспортний засіб становить 15 622,65 грн.

Загальний строк дії Договору встановлено у п.20, саме з 30 вересня 2017 року по 29 вересня 2024 року (а.с.12).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі №405/3046/18 провадження № 3/405/707/18від 04.06.2018 встановлено наступні обставини справи. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 237009 від 08.05.2018 року ОСОБА_1 08.05.2018 року о 12 годині 41 хвилині в м. Кропивницький, на перехресті вул. Братів Ельворті та вул. Є. Чикаленка, керував транспортним засобом HyndaiSantafe д.н.з. НОМЕР_5 , не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив бокове зіткнення з автомобілем RAVON, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.13.1. Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП. (а.с.8-9)

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Уповноваженим представником позивача, директором Максютою С.С. складено протокол (акт) огляду транспортного засобу, шляхом проведення зовнішнього огляду та встановлено відповідні пошкодження переднього бампера, передньої правої фари та переднього правого крила. (а.с.14-17)

Страхувальник 08.05.2018 звернувся до позивача із повідомленням про настання випадку, який має ознаки страхового, де повідомлено дату, час та місце події, обставини та учасників події, стан транспортного засобу після події та міститься її графічне зображення (а.с.18-19).

18.05.2018 Страхувальник звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, у якій вказав реквізити для проведення виплати рахунку Підприємтсву з іноземними інвестиціями "Автомобільне товариство АвтоІнвестрстрой - Кропивницький" (а.с.20).

Підприємтсвом з іноземними інвестиціями "Автомобільне товариство АвтоІнвестрстрой - Кропивницький" 10.05.2018 надано Страхувальнику рахунок-фактуру №L від 10.05.2018 на суму разом з ПДВ 12 790,17 грн (а.с.13).

Згідно страхового акту № 9125 від 19.10.2018 (а.с.10) позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування від 30.05.2018 (а.с.11), відповідно до якого всього сума страхового відшкодування становить 12 790,17 грн.

Позивачем на підтвердження виплати страхового відшкодування надано платіжне доручення № 30741 від 19.10.2018 року (а.с.21).

13.09.2019 року позивач надіслав відповідачу вимогу про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, до якої, за твердженнями останнього, були додані всі документи, передбачені пунктом 35.2. статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Однак, відповідач на вимогу позивача не відреагував, збитки в порядку регресу не відшкодував (а.с.23-24).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом після оплати страхового відшкодування на користь Страхувальника, за захистом свого права зворотньої вимоги.

При розгляді справи, господарський суд враховує наступні законодавчі положення.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання матеріальної (моральної) шкоди особі, інші юридичні факти.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Відповідно до п. 1.5. ст. 1 Закону, наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Згідно зі ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Законом закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 21 Закону, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі №405/3046/18 провадження № 3/405/707/18 від 04.06.2018 ОСОБА_1 порушив п.13.1. Правил дорожнього руху України та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставина щодо скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди не потребує доказування та вважається встановленою. Разом з тим, враховуючи вищезазначені положення, також вважається встановленою судом обставина щодо настання страхового випадку, оскільки в матеріалах справи наявний Договір № 0103-1002-0004 добровільного страхування транспортного засобу RAVON державний номер НОМЕР_4 від 29.09.2017 року та Повідомлення про настання випадку, який має ознаки страхового.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

ОСОБА_1 на момент дорожньо - транспортної пригоди виконував свої службові обов`язки особисто, керував наданим йому в управління автомобілем HyndaiSantafe д.н.з. НОМЕР_5 (а.с. 99, 100).

Згідно із ч.1 ст.3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Відповідно до ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст.28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За п.35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 41.3. Закону, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підставі заяви Страхувальника на виплату страхового відшкодування від 18.05.2018 р., здійснено розрахунок суми страхового відшкодування від 30.05.2018, відповідно до якого всього сума страхового відшкодування становить 12 790,17 грн.

Разом з тим страховий акт № 9125 від 19.10.2018 містить відмітку про сплату позивачем на користь Страхувальника 12 790,17 грн із зазначенням платіжного доручення № 30741 від 19.10.2018 року та призначенням платежу "Опл. відшкод.ТЗ RAVON д.№ НОМЕР_4 зг. Акту №9125 від 19.10.18 до дог. № 0103-1002-0004 від 29.09.17 Стр. Ільницький А.В. без ПДВ" . Вказану оплату проведено на рахунок Підприємтсва з іноземними інвестиціями "Автомобільне товариство АвтоІнвестрстрой - Кропивницький" зазначений Страхувальником у заяві про виплату страхового відшкодування, який наданий вказаним підприємством у рахунку-фактурі №L від 10.05.2018 на суму разом з ПДВ 12 790,17 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент вчинення ДТП застрахована не була.

Належність транспортного засобу HyundaiSantafe д.н.з. НОМЕР_5 військовій частині НОМЕР_2 (на дату прийняття рішення А2077), встановлено у Довідці про дорожньо-транспорту пригоду № 417275 та постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2018 у справі №405/3046/18, також підтверджується технічним талоном (а.с. 100).

Відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону 1961-VI учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів, про що помилково вказали суди попередніх інстанцій.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови у позові, на п.13.1. ст. 13 Закону 1961-VI та рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014, яким розтлумачено положення п.13.1. ст. 13 Закону 1961-VI, є помилковим, оскільки, як зазначено вище, дана пільга є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, а у своєму рішенні Конституційний Суд України розтлумачив даний пункт Закону у розрізі поняття "належність" транспортних засобів учасникам бойових дій, інвалідам війни, інвалідам I групи та її види. Так, вказаним рішенням визначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь - якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій.

Такий висновок наведено у постанові Верховного суду від 21.08.2020 № 905/1391/19.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат (відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі 910/12500/17 від 30.01.2018).Судом також враховано правову позицію Великої Палати у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

З огляду на викладене, суд оцінивши подані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення із Військової частини НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" заборгованість у розмірі 12 790,17 грн .

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, оскільки судом задоволено позов повністю.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт"(04073, м. Київ, пров. Балтійський, 20, ідентифікаційний код 22229921) заборгованість у розмірі 12 790,17 грн, а також судовий збір в сумі 2 102,00грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення вручити або направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 20 та електронну адресу ), Військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Повне рішення складено 14.09.2020.

Суддя В.Г. Кабакова