ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Справа № 910/490/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.06.2020 р. (повний текст складено 01.07.2020 р.)

у справі № 910/490/20 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Карготранслоджістік"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз"

про стягнення 2 134 488,39 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Карготранслоджістік" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" про стягнення 2 134 488,39 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 108-0819 від 01.08.2019 р. оренди залізничних вагонів в частині сплати орендних платежів за період їх використання з серпня по листопад 2019 року включно.

22.06.2020 р. до господарського суду міста Києва від сторін надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди № 1203-2404 від 11.06.2020 р. у справі № 910/490/20.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2020 р. затверджено мирову угоду від 11.06.2020 р. у справі № 910/490/20, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Карготранслоджістік" (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7-В; ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" (03151, м. Київ, вул. Очаківська/Очаківський провулок, буд. 5/6; ) наступного змісту:

"1. Сторони домовилися врегулювати спір по справі № 910/490/20 шляхом підписання та виконання даної мирової угоди.

2. Позивачем заявлено до господарського суду вимоги про стягнення 2 134 488,39 грн. основної суми заборгованості та судові витрати.

3. Відповідач визнає свої зобов`язання по сплаті суми боргу перед позивачем, який становить 2 134 488,39 грн. та судових витрат в повному обсязі.

4. До моменту підписання мирової угоди відповідач сплатив позивачу частину суми боргу у розмірі 0 грн. Решту боргу у сумі 2 134 488,39 грн., а також судові витрати, які включають судовий збір у розмірі 32 017,33 грн. відповідач зобов`язується та гарантує сплатити позивачу шляхом виплати платежів за встановленим цим пунктом графіком.

Стягнути з відповідача (сплатити відповідачу) на користь позивача: до 01 липня 2020 року суму в розмірі 100 000,00 грн., що включає судовий збір у розмірі 32 017,33 грн.; до 01 серпня 2020 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 вересня 2020 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 жовтня 2020 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 листопада 2020 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 грудня 2020 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 січня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 лютого 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 березня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 квітня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 травня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 червня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 липня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 серпня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 вересня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 жовтня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 листопада 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 грудня 2021 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 січня 2022 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 лютого 2022 року суму в розмірі 100 000,00 грн.; до 01 березня 2022 року суму в розмірі 166 505,72 грн.

5. Грошові кошти сплачуються в безготівковому порядку шляхом перерахування на банківський рахунок позивача без отримання від позивача будь-яких додаткових чи окремих документів, як то рахунок, акт тощо. Призначення платежу: сплата заборгованості згідно мирової угоди.

6. Відповідач має право достроково погасити борг в повному обсязі або частково.

7. У випадку порушення відповідачем термінів та розмірів платежів, встановлених п. 4 цієї мирової угоди, позивач має право пред`явити на примусове виконання до державного чи приватного виконавця відповідну ухвалу суду про затвердження мирової угоди, на залишок загальної суми боргу, який визнано відповідачем згідно п. 3 даної мирової угоди.

8. Сторони визнають, що положеннями цієї мирової угоди визначені всі суттєві умови зобов`язань сторін.

9. Сторони мають належне уявлення про сутність цієї мирової угоди і всіх її елементів. Не існує ніяких факторів, які б вплинули на їх уявлення про цілі та мету укладення цієї мирової угоди.

10. Сторони підтверджують, що вищевикладені умови відповідають їх волевиявленню і породжують настання наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам.

11. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі і держави, а наслідки визнання мирової угоди судом відомі і зрозумілі.

12. Сторони дійшли згоди про звернення до господарського суду міста Києва із спільною заявою про затвердження судом даної мирової угоди. Після сплати відповідачем коштів, передбачених в п.п. 3, 4 даної мирової угоди, сторони вважають даний спір врегульованим повністю і остаточно.

13. Ця мирова угода набуває чинності з моменту її затвердження господарським судом міста Києва і діє до повного виконання зобов`язання, передбаченого цією мировою угодою. Кожен аркуш цієї мирової угоди має бути засвідчений підписом уповноваженої особи.

14. Ця мирова угода складена в 3-х примірниках (один передається на затвердження господарському суду міста Києва, інші залишаються у сторін - по одному примірнику), які мають однакову юридичну силу.

15. Сторони встановили, що у разі будь-якого невиконання або неналежного виконання відповідачем даної мирової угоди, ухвала господарського суду міста Києва у справі № 910/490/20 про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, у розумінні ч. 2 ст. 193 Господарського процесуального кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", є обов`язковою на всій території України і підлягає примусовому виконанню відповідними органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень визначеними ст. 5 вказаного Закону. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

16. Якщо в процесі виконання цієї мирової угоди відбудеться реорганізація, зміни підпорядкованості чи форми власності однієї із сторін, то ця угода зберігає силу для правонаступника такої сторони.

17. Наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в зв`язку з укладенням мирової угоди сторонам відомі та зрозумілі".

Закрито провадження у справі № 910/490/20.

Судом першої інстанції перевірено повноваження осіб, якими підписано мирову угоду, на вчинення дій щодо її підписання та не було встановлено обмежень, також судом зазначено, що підписання сторонами мирової угоди не суперечить законодавству і не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Наводячи підстави скасування оскаржуваної ухвали, апелянт зазначав, що зі сторони відповідача мирова угода підписана генеральним та наглядовим директорами без згоди вищого керівного органу - загальних зборів товариства. На думку відповідача, затверджена судом першої інстанції мирова угода є значним правочином, оскільки її сума складає 2 134 488,39 грн., а укладення значного правочину у відповідності до вимог статуту товариства потребує проведення загальних зборів учасників товариства з прийняттям відповідного рішення щодо згоди на його укладення. Тож мирова угода підписана особами за відсутності повноважень на її підписання, а відтак її затвердження судом відбулось усупереч положенням ст. 192 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Окрім цього, скаржник вказував, що в процесі примусового виконання мирової угоди було порушено права третьої особи - ТОВ "Транспортна компанія "Карготранслоджістік" (позикодавцем), оскільки приватним виконавцем стягнуто грошові кошти, які були отримані відповідачем (позичальником) за договором № 01/07/20 від 01.07.2020 р. про надання поворотної фінансової допомоги.

Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції помилково відкрито провадження у справі, оскільки позивачем не здійснено процедуру досудового врегулювання спору, і позовна заява не відповідала вимогам статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Зубець Л.П., Алданова С.О., поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали; призначено справу до розгляду на 02.09.2020 р.

01.09.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні, що відбулось 02.09.2020 р., просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач вказував на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін та скасування.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі статтею 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до частин 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Закриття провадження у справі є наслідком затвердження судом мирової угоди; процесуальні дії щодо затвердження судом мирової угоди та закриття у зв`язку з цим провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку і не можуть розглядатися окремо одна від одної. Для встановлення обставин щодо правомірності закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди сторін необхідно перевірити дотримання судом при затвердженні мирової угоди вимог статті 192 ГПК України, зокрема дослідити умови мирової угоди на предмет того, чи відповідають ці умови закону, чи не порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, чи не є вони невиконуваними, а також чи відповідають дії представників сторін мирової угоди інтересам осіб, яких вони представляють, оскільки порушення будь-якої з наведених вимог є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, свідчить про відсутність передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.

Подібний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 911/918/15 та від 24.01.2020 р. у справі № 911/5310/14.

Мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України.

Правова позиція Верховного Суду у постанові від 18.06.2018 р. по справі № 908/1604/17.

Враховуючи наведене, твердження скаржника, що затверджена судом першої інстанції мирова угода є значним правочином на підписання якого необхідно було проведення загальних зборів учасників товариства з прийняттям рішення щодо згоди на його укладення, у зв`язку з чим було порушено Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статут товариства, є необґрунтованими, оскільки обмеження повноважень дирекції, які зазначені у статуті, стосуються укладення цивільно-правових угод, в той час, як мирова угода у господарській справі такою не є.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату підписання угоди 11.06.2020 р. випливає, що керівник - Чукань І.Л. (генеральний директор, згідно статут товариства будь-які рішення, правочини, документи набувають силу у разі спільного підпису з наглядовим директором); підписант - Марухенко Д.Ю. (15.04.2020 р. наглядовий директор, згідно статуту товариства будь-які рішення, правочини, документи набувають силу у разі спільного підпису з генеральним директором).

Як вбачається з матеріалів справи, мирова угода від 11.06.2020 р. підписана зі сторони відповідача генеральним та наглядовим директором Чукань І.Л. , Марухенко Д.Ю., а також скріплена печаткою товариства, тож судом першої інстанції вірно встановлено відсутність обмеження цих осіб у укладанні мирової угоди. При цьому, мирова угода стосується лише прав і обов`язків сторін щодо предмету спору, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів третіх осіб, є виконуваною і дії представників не суперечать інтересам осіб, яких вони представляють (протилежного не доведено), отже мирова угода відповідає вимогам ст. 192 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання апелянта про порушення прав третьої особи - ТОВ "Транспортна компанія "Карготранслоджістік", яка є позикодавцем за договором № 01/07/20 від 01.07.2020 р. про надання поворотної фінансової допомоги, за яким відповідачем, як позичальником, отримано позику, яку у примусовому порядку стягнуто приватним виконавцем, є помилковими, оскільки передані позикодавцем позичальникові грошові кошти за договором позики є власністю відповідача і стягнення таких коштів на виконання мирової угоди не може порушувати права інших осіб.

Щодо досудового урегулювання спору, то слід зазначити, що спосіб захисту свого порушеного права, шляхом досудового врегулювання спору, не є обов`язковим у спірних правовідносин (неналежне виконання договору оренди в частині оплати оренди вагонів), які склалися між сторонами. Право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України та нормами Господарського процесуального кодексу. При цьому, в додатках до позовної заяви міститься вимога № 27-10/12-2019 від 27.12.2019 р. щодо виконання обов`язку зі сплати орендних платежів на суму 2 134 488,39 грн., яка направлена на юридичну адресу відповідача.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятої судом першої інстанції ухвали у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.06.2020 р. у справі № 910/490/20 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.06.2020 р. у справі № 910/490/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/490/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 10.09.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець