УХВАЛА

м. Київ

04.09.2020Справа № 910/13115/20

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши

заяву Закритого акціонерного товариства "Спіка"

до Київської міської ради

про забезпечення позову

Без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Закрите акціонерне товариство "Спіка" з позовною заявою до Київської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач дотримуючись порядку, визначеного ст. 33 Закону України "Про оренду землі" вчинив передбачені дії та подав Орендодавцеві необхідні документи для поновлення Договору оренди. Проте, Орендодавець не повідомив Орендаря про наявність заперечень та про прийняте рішення з цього питання. Враховуючи викладене, а також те, що Орендар і після закінчення строку дії Договору оренди надалі належно виконує свої обов`язки за Договором оренди та продовжує користуватись орендованою земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі" просить суд визнати бездіяльність Київської міської ради незаконною та визнати укладеною Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 13.09.2005 за № 75-6-00230 (про поновлення) з моменту набрання чинності судового рішення на умовах, визначених Додатковою угодою в редакції, наведеній у прохальній частині.

Як встановлено судом, позивачем у прохальній частині позовної заяви викладено вимоги щодо забезпечення позову шляхом заборони до набрання законної сили судовим рішенням:

- будь-яким особам здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації меж, кадастрового номера, здійснювати поділ чи об`єднання, передавання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельною ділянкою з кадастровим номером :75:129:0083;

- органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам, сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у місті Києві та Севастополі державним адміністраціям, органам Держгеокадастру, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно і державним кадастровим реєстраторам, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із скасуванням державної реєстрації в Державному земельному кадастрі і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :75:129:0083, що знаходиться за адресою: м. Київ, Святошинський район, вулиця Миколи Ушакова, 34-а, за іншими особами, крім ЗАТ «Спіка».

Розглянувши заяву Закритого акціонерного товариства "Спіка" про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Право вжиття тих чи інших заходів належить суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову, є пов`язаність відповідних дій та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами з метою захисту яких такий позов подано.

Як вбачається з поданої заяви та доданих до неї доказів, заявником не доведено того, що наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову обставини можуть ускладнити виконання рішення у даній справі, а заходи забезпечення позову зможуть забезпечити реальне виконання рішення у даній справі, та того, що у випадку невжиття таких заходів виконання рішення суду може бути істотно ускладнено чи унеможливлено та не порушить збалансованості інтересів сторін у даній справі.

Так, зокрема, заявник в обґрунтування забезпечення позову посилається на листи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.09.2019, 05.11.2019, 24.03.2020, проте зі змісту вказаних листів не вбачається вчинення Київською міською радою дій щодо зміни цільового призначення, зміни конфігурації меж, кадастрового номера, поділу чи об`єднання, передавання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні) земельної ділянки з кадастровим номером :75:129:0083.

Крім того, обраний заявником спосіб забезпечення позову в цій справі не має належного зв`язку з предметом позову - поновлення договору оренди шляхом укладання додаткової угод.

Також, заявником не обґрунтовано посилання на неможливість ефективного захисту або поновлення його прав та інтересів в майбутньому, у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову, зокрема, не вказано які негативні наслідки можуть настати для позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд відзначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Застосування ж формального підходу для визначення підстав для вжиття заходів забезпечення позову суперечить завданню та основним засадам господарського судочинства визначеним ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки заявником не було надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви Закритого акціонерного товариства "Спіка" про забезпечення позову.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Закритому акціонерному товариству "Спіка" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов