ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Справа№ 910/18560/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Разіної Т.І.

Іоннікової І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020

у справі № 910/18560/19 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом Концерну "Військторгсервіс"

до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва

про стягнення 5 603,00 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва про стягнення 5 603,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками ревізії господарської діяльності позивача ДФІ в місті Києві встановлено списання з обліку дебіторської заборгованості на суму 5 603,00 грн за відповідачем, у зв`язку з чим ДФІ в місті Києві вимагає забезпечити повернення цих коштів у встановленому порядку.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/18560/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Зазначене рішення мотивоване тим, що позивач не довів відповідними засобами доказування складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності до відповідача як стягнення збитків.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №910/18560/19 та прийняти нове рішення, яким позов Концерну "Військторгсервіс" до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва про стягнення 5 603,00 грн задовольнити в повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18560/19 за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020; апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами та доповненнями на усій території України запроваджено карантин.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- суд неповно з`ясував обставини справи;

- на переконання позивача, Акт ревізії, проведеної ДФІ в м. Києві, є одним із основних фактів, які підтверджують заборгованість Відповідача, крім того - в матеріалах справи міститься претензія Концерну до відповідача, у якій останній просить сплатити суму боргу у розмірі 5 603,00 грн за надані Концерном послуги;

- враховуючи зазначене, апелянт вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню апеляційним судом та ухваленню нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що про відкриття апеляційного провадження відповідач повідомлений належним чином, оскільки відповідну ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 отримав 17.04.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №510.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

У 2013 році Державна фінансова інспекція в м. Києві провела ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну "Військторгсервіс" за період з 01.01.2009 по 01.12.2012, за результатами якої 20.03.2013 складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну "Військторгсервіс" за період з 01.01.2009 по 01.12.2012.

У вказаному Акті, з-поміж іншого, встановлено, що ревізією наявності на Філії "Ресторан "Офіцерський" дебіторської та кредиторської заборгованості, за якими минув термін позовної давності, встановлено що у періоді, який підлягав ревізії, по бухгалтерському обліку Філії проведено списання з обліку дебіторської заборгованості, за якою минув термін позовної давності на субрахунок 389 "Резерв сумнівних боргів по іншій кредиторській заборгованості", на суму 9 928,60 грн, а саме: в сумі 5603,00 грн за Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва за надані послуги харчування (з грудня 2009 року, списана з обліку протягом серпня 2012 року), в сумі 4 325,60 грн за Кредитною спілкою військовослужбовців України за послуги проведення банкету (з жовтня 2009 року, списана з обліку протягом серпня 2012 року) (а.с.8-12).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2013 у справі № 826/14547/13-а, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2019р., адміністративний позов Державної фінансової інспекції в місті Києві до Концерну "Військторгсервіс" про зобов`язання вчинити дії задоволено частково, зобов`язано Концерн "Військторгсервіс" виконати у повному обсязі пункти 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 18, 19, 21, 22, 23, 24, пункт 25 в частині перерахування ЄСВ в сумі 430,37 грн, пункти 26, 27, 29, 30, 31 письмової вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 04.04.2013 року за № 26-072-14-14/4513.

Так, у вказаній постанові судом зазначено, що пунктом 25 письмової вимоги Державної фінансової інспекції в м. Києві від 04.04.2013 за № 26-072-14-14/4513 встановлено "Філією "Ресторан "Офіцерський" списано з обліку дебіторську заборгованість, за якою минув термін позовної давності на суму 9928,60 грн, при цьому останньою не здійснювалась претензійно - позовна робота щодо стягнення зазначеної дебіторської заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 222, ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України в межах терміну позовної давності визначеної ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, що стало наслідком втрати боржника у зобов`язанні та є порушенням обов`язків, покладених на начальника Філії "Ресторан "Офіцерський" відповідно до Положення про Філію, а також не забезпечено реалізацію права кредитора вимагати від боржника виконання його обов`язку, чим порушено ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України та нанесено матеріальної шкоди (збитків) Філії "Ресторан "Офіцерський" на відповідну суму, у зв`язку з чим вимагаємо: забезпечити повернення коштів у сумі 9 928,60 грн у порядку встановленому законодавством України".

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Щодо недоведення позивачем складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності до відповідача як стягнення збитків.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем на підтвердження своїх доводів надано:

- Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну "Військторгсервіс" за період з 01.01.2009 по 01.12.2012 №072-30/626 від 20.03.2013 (витяг) (а.с.8-12);

- Лист відповідача, адресований начальнику філії «Ресторан Офіцерський» концерну «Військторгсервіс» з проханням організації проведення церемонії урочистого закриття виставки №21-1128 від 27.11.2009 р. (а.с. 13);

- Претензію №687/10 від 29.04.2011 р., адресовану позивачем відповідачу з проханням перерахування грошових коштів у розмірі 5 603,00 грн. (а.с. 14-15);

- Претензію №119-04 від 26.09.2019 р., адресовану позивачем відповідачу з проханням відшкодувати кошти у розмірі 5 603,00 грн шляхом їх перерахування на рахунок Концерну (а.с. 16-17).

Дослідивши вищезазначені документи як докази на підтвердження позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно недоведеності позивачем складу цивільного правопорушення.

Так, з наведених документів не вбачається за можливе встановити існування у відповідача невиконаних господарських зобов`язань перед позивачем.

Разом з тим, позивачем на підтвердження вказаного відповідних доказів не надано, зокрема, доказів вчинення сторонами правочину щодо надання послуг, первинних документів, які фіксують здійснення господарських операцій тощо.

Господарським судом міста Києва правильно встановлено, що Акт ревізії Державної фінансової інспекції в місті Києві від 20.03.2013 може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов`язання в межах господарсько-договірних відносин.

Такий Акт лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

При цьому, сам лише акт перевірки не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апелянта щодо того, що Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну "Військторгсервіс" за період з 01.01.2009 по 01.12.2012 №072-30/626 від 20.03.2013 є одним із основних фактів, які підтверджують заборгованість Відповідача.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Отже, позивачем за допомогою належних доказів не доведено наявність порушеного права, яке б підлягало захисту.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а відтак відсутні підстави для задоволення даного позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статтей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Відповідно до статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Нормою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до пунктів 1, 7, 10 частини першої статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

За приписами ч. 5 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Приписами статті 224 Господарського кодексу України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до тощо, що Акт ревізії, проведеної ДФІ в м. Києві, є одним із основних фактів, які підтверджують заборгованість Відповідача.

З огляду на обставини, встановлені судом апеляційної інстанції та висвітлені у п. 3.2. даної постанови, а також всебічно досліджені матеріали справи, такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції відхиляє.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18560/19 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Концерну "Військторгсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18560/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" від 25.02.2020 у справі № 910/18560/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/18560/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Концерном "Військторгсервіс".

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.І. Разіна

І.А. Іоннікова