РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.09.2020Справа № 910/6935/20

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут";

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго";

про стягнення 3 397 182,23 грн.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Кругляк Р.Є., адвокат, ордер серії КВ № 828030 від 11.08.2020;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", в якому просить стягнути з відповідача 3 397 182,23 грн з яких 2 569 690,47 грн. заборгованості за розподіл електричної енергії, 439 911,05 грн пені у розмірі 0,5 % від суми прострочення, 39 091,32 грн 3% річних, 91 520,34 грн індексу інфляції та 256 969,05 грн 10 % від суми штрафу простроченої заборгованості на підставі публічного договору постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 38 від 21.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 року відкрито провадження у справі № 910/6935/20 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 16.06.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 відкладено підготовче засідання до 30.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 підготовче засідання призначено на 11.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6935/20 до судового розгляду по суті на 20.08.2020.

У судовому засіданні 20.08.2020 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 01.09.2020 р.

Представник позивача в судовому засіданні 01.09.2020 р. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 01.09.2020 своїх повноважних представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходили.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/6935/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України "Про ринок електричної енергії" господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій на ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови відповідної ліцензії.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1395 від 08.11.2018 видано Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності відповідно до додатка.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 1.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (дала - НКРЕКП) № 312 від 14.03.2018 передбачено, що оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії" послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг або "останньої надії". При цьому ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг та "останньої надії" включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 ДП "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 01.01.2019 до 01.01.2021. Територією здійснення діяльності ДП "Укрінтеренерго", як постачальника "останньої надії", визначена територія України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Згідно з п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року (далі - Правила), ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми, власності чи власника електроустановки є споживач.

Споживачі укладають договір про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Відповідно до п. 2.1.4 указаних Правил договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Оператор системи розподілу зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та у власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 2.1.19 Правил договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи діє у разі постачання електричної енергії споживачам постачальником універсальних послуг та постачальником "останньої надії", а також за сукупністю споживачів електропостачальника, для яких згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією електропостачальника оплату послуг з розподілу-електричної енергії забезпечує електропостачальник.

Пунктом 2.1.15 Правил визначено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

Як свідчать матеріали справи, 21.12.2018 року відповідачем підписано Заяву- приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Отже, судом встановлено, що між АТ "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" (оператор системи) та ДП "Укрінтеренерго" (постачальник) на підставі заяви-приєднання був укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - договір), який є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії постачальнику для його споживачів як послуги оператора системи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Судом встановлено, що пунктом 2.1 укладеного сторонами договору передбачений обов`язок оператора системи щодо забезпечення недискримінаційного доступу постачальника до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи.

Відповідно до п. 2.2 укладеного договору постачальник здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 договору та інші послуги оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 2до договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна договору складає вартість послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів балансуючої групи постачальника.

Відповідно до п. 3.2 договору постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл (передачу) забезпечує постачальник.

Розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць (п. 3.3 договору). Оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду відповідно до прогнозних обсягів постачання електроенергії на наступний розрахунковий місяць, наданих постачальником (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 4.2 договору постачальник зобов`язаний виконувати умови цього договору та здійснювати оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього договору.

Судом встановлено, що позивач умови договору виконував належним чином, надававши послуги відповідачу з розподілу електричної енергії, що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі наданих послуг, копії яких містяться у матеріалах справи.

Проте, відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, вартість наданих у період з 16.08.2019 по 15.03.2020 послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого у відповідача станом на 15.03.2020 наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 2 569 690,47 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Отже, судом встановлено з боку ДП "Укрінтеренерго" порушення господарського зобов`язання в частині сплати вартості наданих послуг.

Відповідач вказував на те, що зазначена заборгованість виникла у зв`язку із несвоєчасною сплатою кінцевими споживачами електричної енергії, постачальником останньої надії яких є ДП "Укрінтеренерго". Проте, суд не приймає такі доводи відповідача та зазначає, що договір з розподілу електричної енергії з позивачем був укладений саме ДП "Укрінтеренерго", на якого покладений обов`язок сплати вартості наданих послуг, без будь-яких умов чи відстрочок щодо виконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань за іншим договором. При цьому суд вважає, що наявність заборгованості у кінцевих споживачів перед ДП "Укрінтеренерго" не звільняє відповідача від передбаченої законом відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки відповідач доказів належної сплати вартості послуг не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" про стягнення заборгованості в сумі 2 569 690,47 грн. підлягають задоволенню.

За прострочення зобов`язання, крім основного боргу, позивач нарахув відповідачу пеню у сумі 439 911,05 грн. та штраф у сумі 256 969,05 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 6.6 договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує оператору системи пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення), по день фактичної оплати.

Крім того, відповідно до пункту 4.2. Додатку 2 до договору, у разі несплати Постачальником остаточного рахунку за надання послуг з розподілу електричної енергії в установлений строк, ОСР нараховує, а постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Таким чином, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання в силу наведених правових норм та умов договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату неустойки (пені та штрафу) є правомірними.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений cтаттею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій позивача суд встановив, що позовні вимоги відповідають вимогам чинного законодавства, розрахунок штрафу та пені у заявленому розмірі здійснений позивачем належним чином, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 439 911,05 грн. та штрафу в розмірі 256 969,05 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 91 520,34 грн. інфляційних втрат та 39 091,32 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 39 091,32 грн. та 91 520,34 грн. відповідно за визначений позивачем період.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Cтягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код юридичної особи 19480600) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі філії "Енергозбут" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 97, ідентифікаційний код юридичної особи 40150221) 2 569 690 (два мільйони п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 47 коп. заборгованості, 439 911 (чотириста тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн. 05 коп. пені, 39 091 (тридцять дев`ять тисяч дев`яносто одну) грн. 32 коп. 3% річних, 91 520 (дев`яносто одну тисячу п`ятсот двадцять) грн. 34 коп. інфляційних втрат, 256 969 (двісті п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 05 коп. штрафу та судовий збір у розмірі 50 957 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 73 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.09.2020

Суддя О.В. Мандриченко