РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2020Справа № 910/4680/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ-ФУД"

про стягнення 191 329,22 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" (надалі за текстом також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ-ФУД" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 191 329,22 грн., з яких 187 185, 60 грн. основного боргу, 523,00 грн. 3% річних та 3 620,62 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 01/07/19-р від 01.07.2019 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі № 910/4680/20 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

27.04.2020 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 відкрито провадження у справі № 910/4680/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/4680/20 відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення 970) та отримана відповідачем 17.06.2020, про що проставлена відповідна відмітка у поштовому повідомленні.

07.05.2020 до Господарського суду міста Києва представником позивач подано заяву про зміну предмета позову, яка фактично полягала в уточненні позовних вимог в частині стягнення неустойки, яку судом прийнято до розгляду.

Інших доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, в тому числі відзиву відповідача на позов, на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ-ФУД" укладено Договір поставки № 01/07/19-Р (надалі за текстом також - Договір), згідно пункту 1.1. якого позивач, як постачальник, зобов`язується передати у власність відповідача, як покупця, товари згідно з заявками в асортименті та по цінах, вказаних у Додатку №1 та/або Специфікації до дійсного Договору, а відповідач зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дня поставки партії товару на підставі рахунку-фактури, який передається покупцю в момент поставки.

Згідно пунктів 9.1. та 9.2. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019. У випадку, якщо за місяць до закінчення строку дії цього Договору одна із сторін письмово не повідомить про свій намір припинити дію Договору, цей Договір вважається продовженим на наступний календарний рік за взаємною згодою сторін.

Пунктом 9.3. Договору сторони погодили, що закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Позивач стверджує, що протягом періоду з лютого по березень 2020 року він поставив відповідачу товар загальною вартістю 187 185,60 грн., який відповідач, в супереч умовам Договору не оплатив.

Також відповідач стверджує, що надіслав на адресу відповідача письмову претензію №4, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з цієї претензії, яка складена без дати пред`явлення, позивач вказує про існування станом на 30.03.2020 заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 187 185,60 грн., що виникла в результаті порушення відповідачем пункту 3.2. Договору поставки від 01.07.2019 № 01/07/19-Р та заявляє вимогу про сплату вказаної заборгованості.

З метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за поставлений товар у розмірі 187 185,60 грн., а також просить додатково стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 523,00 грн. та пеню у розмірі 3 620,62 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, визнається господарським зобов`язанням, а за змістом частини 2 цієї статті одним із видів господарського зобов`язання є майново-господарські зобов`язання.

Зокрема, відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, серед іншого, із господарського договору та інших угод.

Зміст та умови Договору, а також аналіз господарсько-договірних зобов`язань, свідчать, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані із поставкою.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Судом встановлено, що позивач у період з 29.02.2020 по 14.03.2020 поставив відповідачу товар - "яйця першої категорії коричневі" на загальну суму 187 185,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № YY00-023422 від 29.02.2020 на суму 35 208,00 грн.; №YY00-024389 від 03.03.2020 на суму 35.208,00 грн.; №YY00-026591 від 07.03.2020 на суму 41.212,80 грн.; №YY00-027641 від 11.03.2020 на суму 41.212,80 грн.; №YY00-029448 від 14.03.2020 на суму 34.344,00 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником Договору.

Відповідно до пункту 3.2. Договору сторони визначили, що покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дня поставки партії товару на підставі рахунку-фактури, який передається покупцю в момент поставки.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив оплату поставленого товару, що є порушенням умов укладеного Договору.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за поставлений товар у загальному розмірі 187 185,60 грн. є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача пені у розмірі 3 620,62 грн. та 3 % річних у розмірі 523,00 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 7.4. Договору, сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати товару, постачальник має право вимагати від покупця сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період порушення зобов`язання, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати товару.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, та пункту 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Здійснивши аналіз наданого позивачем розрахунку пені, суд вважає його невірним.

Оскільки сума заборгованості складається з платежів за окремі партії товару, то відповідно обов`язок відповідача з оплати за чергову партію товару виникав у різні дати.

Зокрема, з урахуванням положень пункту 3.2. Договору та частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, нарахування пені за порушення зобов`язання з оплати товару поставленого згідно видаткової накладної №YY00-023422 від 29.02.2020 починається з 15.03.2020, згідно видаткової накладної №YY00-024389 від 03.03.2020 з 18.03.2020, згідно видаткової накладної №YY00-026591 від 07.03.2020 з 23.03.2020, згідно видаткової накладної №YY00-027641 від 11.03.2020 з 26.03.2020, згідно видаткової накладної №YY00-029448 від 14.03.2020 з 30.03.2020.

Таким чином, пеня за порушення строків оплати товару згідно видаткової накладної №YY00-023422 від 29.02.2020 (період з 15.03.2020 по 03.04.2020) становить 384,79 грн., згідно видаткової накладної №YY00-024389 від 03.03.2020 (період з 18.03.2020 по 03.04.2020) становить 327,07 грн., згідно видаткової накладної №YY00-026591 від 07.03.2020 (період з 23.03.2020 по 03.04.2020) становить 270,24 грн., згідно видаткової накладної №YY00-027641 від 11.03.2020 (період з 26.03.2020 по 03.04.2020) становить 202,68 грн., згідно видаткової накладної №YY00-029448 від 14.03.2020 (період з 30.03.2020 по 03.04.2020) становить 93,84 грн., що разом становить 1 278,62 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши аналіз наданого позивачем розрахунку 3 % річних, суд вважає його невірним.

Враховуючи різні терміни поставки товару 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати за поставлений товар необхідно розраховувати таким чином: згідно видаткової накладної №YY00-023422 від 29.02.2020 (період з 15.03.2020 по 03.04.2020) 3 % річних становить 57,72 грн., згідно видаткової накладної №YY00-024389 від 03.03.2020 (період з 18.03.2020 по 03.04.2020) 3% річних становить 49,06 грн., згідно видаткової накладної №YY00-026591 від 07.03.2020 (період з 23.03.2020 по 03.04.2020) 3% річних становить 40,54 грн., згідно видаткової накладної №YY00-027641 від 11.03.2020 (період з 26.03.2020 по 03.04.2020) 3% річних становить 30,40 грн., згідно видаткової накладної №YY00-029448 від 14.03.2020 (період з 30.03.2020 по 03.04.2020) 3% річних становить 14,08 грн., що разом становить 191,80 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за поставлений товару розмірі 187 185,60 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у відповідності до пункту 7.4. Договору, у розмірі 1 278,62 грн. та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 191,80 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, а саме в розмірі 188 656,02 грн. при заявлених 191 329,22 грн., сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2 829,76 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ-ФУД" про стягнення 191 329,22 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЯЛ-ФУД" (01004, місто Київ, вулиця Басейна, будинок 1/2, ідентифікаційний код юридичної особи: 40395025) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" (07413, Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Радгоспна, будинок Б/Н, ідентифікаційний код юридичної особи: 40045885) 187 185 (сто вісімдесят сім тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 60 коп. заборгованості, 1 278 (одну тисячу двісті сімдесят вісім) гривень 62 коп. пені, 191 (сто дев`яносто одну) гривню 80 коп. 3 % річних та 2 829 (дві тисячі вісімсот двадцять дев`ять) гривень 76 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено та підписано 08.09.2020

Суддя С. В. Стасюк