ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Черкаси справа № 925/671/20

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Романенко Л.В., за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом фізичної особи-підприємця Варича Василя Миколайовича, АДРЕСА_1

до Приватного підприємства «Санже Черкаси», м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 138/7

про стягнення 24861,73 грн заборгованості,

без участі повноважних представників сторін.

Фізична особа-підприємець Варич Василь Миколайович звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "Санже Черкаси", про стягнення 24861,73 грн за Договором поставки №043 від 19.05.2015, з яких:

- 17547,90 грн сума основного боргу,

- 1187,61 грн інфляційних втрат,

- 4708,00 грн 20% річних,

- 1418,22 грн пені,

та відшкодування судових витрат.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09:00 год. 08 липня 2020 року.

Сторони належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, відповідач участь свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі вручена представнику відповідача 16.06.2020, про що свідчить розписка у поштовому повідомленні.

У зв`язку з неподанням відповідачем витребуваних документів підготовче засідання відкладено на 09:00 год. 29.07.2020, в тому числі для забезпечення процесуального права відповідача на захист.

29.07.2020 підготовче провадження було закрито і справа призначена в судовий розгляд по суті на 09:00 год. 02.09.2020.

Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень, відзиву чи пропозицій суду та позивачу - для врегулювання спору.

Відповідач не скористався своїм правом на подання суду відзиву на позовну заяву та безпосередню участь представника у судовому засіданні.

У разі неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними в ній доказами та матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Суд враховує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами проведення судового засідання 02.09.2020 судом ухвалено рішення. Резолютивна частина не оголошувалась відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Між сторонами 19.05.2015 був укладений договір №043, відповідно до умов якого позивач (як постачальник) зобов`язався поставляти за плату автомобільні запасні частини відповідачеві (замовнику), замовник отримував їх та оплачував не в повному об`ємі та несвоєчасно (далі - Договір).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками. Примірник Договору знаходиться в матеріалах справи (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати і оплачувати на визначених цим договором умовах запчастини та інші товари, що іменуються далі по тексту «товар», партіями, в терміни, асортименті, кількості і цінами, вказаними у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору після підписання їх сторонами.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна сума договору визначається сукупністю погоджених видаткових накладних у грошовому виразі.

Відповідно до п. 3.1 Договору покупець зобов`язаний здійснити оплату товару протягом 7 (семи) календарних днів з моменту одержання товару.

Умови постачання сторони погодили у розділі 4 Договору.

Відповідно до п.п. 4.3 Договору датою постачання є дата підписання покупцем видаткової накладної про приймання товару.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару, обумовленого Договором, проте відповідач взяті на себе за Договором зобов`язання виконав невчасно та не в повному обсязі.

Станом на 17.04.2020 заборгованість відповідача складає 17547,90 грн., що є предметом спору та підтверджено двостороннім актом звірки заборгованості за період з 01.01.2019 по 17.04.2020 (а.с. 8).

На суму заборгованості позивачем нараховані до стягнення інфляційні втрати, річні за користування грошовими коштами та пеня.

Саме невиконання належного розрахунку відповідачем за отримані автомобільні запасні частини стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення заборгованості.

Відповідач відзиву не надав, доказів позивача у належний спосіб не спростував.

Інших доказів не надано.

Оцінюючи пояснення учасника та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення заборгованості та санкцій за неналежне виконання умов договору №043 від 19.05.2015 поставки запасних частин (а.с. 6-8).

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, за своєю правовою природою договір поставки, укладений сторонами є різновидом договору купівлі-продажу та регулюється положеннями ст. 655 Глави 54 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати гроші, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) від 19.05.2015р. №043 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Позивач здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар - запчастини автомобільні на загальну суму 12500,50 грн, що підтверджується видатковими накладними та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Згідно з видатковою накладною №001542 від 21.04.2018 позивачем було поставлено товар на суму 9673, 50 грн з ПДВ (а.с. 9).

Згідно з видатковою накладною №001543 від 22.02.2019 позивачем було поставлено товар на суму 2827, 00 грн з ПДВ (а.с. 10).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п.п. 3.1 Договору - Покупець зобов`язується розрахуватися з Постачальником за отриманий товар на протязі 7 календарних днів з моменту отримання від Постачальника товару.

Оскільки повна належна оплата не проведена, позивач (постачальник) має право на примусове стягнення боргу 17547,9 грн.

Стосовно стягнення підвищених відсотків річних.

Відповідачем не заперечено наявність грошового зобов`язання перед

позивачем. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.3 Договору сторони узгодили, що покупець у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4708,00 грн - 20% річних та 1187,61 грн - інфляційні нарахування (за період з 28.04.2018 по 25.05.2020).

Стосовно стягнення пені.

Договір про забезпечення виконання зобов`язання у виді пені укладено в

письмовій формі відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України. Детальний розрахунок пені наведений в тексті позовної заяви (а.с. 2)

Відповідно до п. 8.1. Договору у разі, якщо покупець у термін, передбачений п. 3.1. Договору не здійснить оплату товару, то він сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості поставленого, але не сплаченого товару за кожний день прострочення.

Розрахунок пені за період з 25.11.2019 по 25.05.2020 становить 1418,22 грн.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, річних та інфляційних нарахувань за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга Закон: ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3.» судом встановлено, що нарахування здійснено позивачем вірно, не перевищує сум можливого нарахування за спірні періоди, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили - з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» nо.23465/03 від 08.03.2012р.);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» nо. 4909/04 від 10.02.2010р., рішення «Трофімчук проти України» nо. 4241/03 від 28.10.2010р.);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія А, N 303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» nо. 4994/04 від 09.09.2011р.).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom"), заява N 27238/95, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

Суд вважає, що Позивачем повністю доведено порушення свого права з викладених ним підстав - з боку Відповідача.

Позовні вимоги належить задовольнити повністю та стягнути 17547, 90 грн - основної заборгованості за поставлений товар, 4708, 00 грн - 20% річних, 1187,61 грн - інфляційне збільшення, 1418,22 грн - пені.

За таких умов судові витрати в розмірі судового збору 2102,00 грн відповідно до приписів ст. 129 ГПК України належить покласти на відповідача.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7302,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заявник вказує, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які пов`язані з розглядом даної справи, складає 7302,00 грн та підтверджується договором про надання правової допомоги №16 від 05.05.2020, Актами прийому-передачі виконаних робіт від 01.06.2020 та від 01.09.2020, квитанціями до прибуткового касового ордера №1 від 01.06.2020 на суму 5200,00 грн та №1/1 від 01.09.2020 на суму 2102,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 16, 58 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу по справі в сумі 7302,00 грн, що підтверджуються договором про надання правової допомоги №16 від 05.05.2020, Актами прийому-передачі виконаних робіт від 01.06.2020 та від 01.09.2020, квитанціями до прибуткового касового ордера №1 від 01.06.2020 на суму 5200,00 грн та №1/1 від 01.09.2020 на суму 2102,00 грн.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат заявив представник позивача до прийняття рішення у справі.

Водночас суд враховує співрозмірність адвокатських витрат і суми боргу, їх розумність та обґрунтованість та вважає за необхідне зменшити суму адвокатських витрат до 5000 грн, з урахуванням складності справи.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 5000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: Приватного підприємства «Санже Черкаси», м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 138/7, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: фізичної особи-підприємця Варича Василя Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер ЄДРПОУ НОМЕР_1 , номер рахунку в банку невідомий

17547,90 грн основного боргу, 1187,61 грн інфляційних втрат, 4708,00 грн - 20% річних, 1418,22 грн пені, 2102,00 грн судового збору та 5000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення чи через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 11.09.2020.

Суддя Г.М. Скиба