ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р.

м. Київ

Справа № 911/2031/19

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Парасочки Т.О., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 1, )

до Дочірнього підприємства "Шенкер" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Компресорна, буд. 3, )

про стягнення збитків та штрафу,

за участю представників:

позивача: Палагицька Г. С (ордер, серія: КС № 341394);

відповідача: Романова Е.Ю. (ордер, серія: ОД № 304680).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.08.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №10/14-1492 від 09.08.2019 Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" до Дочірнього підприємства "Шенкер" та "Шенкер Акцієнгезельшафт" про стягнення 14750466,30 грн збитків та 677600,00 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.08.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

23.08.2018 через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області від 15.08.2019, було подано заяву №10/14-1559 від 23.08.2019 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2019 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 06.04.2020, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Тією ж ухвалою суд задовольнив клопотання позивача №10/14-1557 від 23.08.2019 про витребування доказів та витребував у Дочірнього підприємства "Шенкер" належним чином засвідчену попію статуту Дочірнього підприємства "Шенкер". Витребувані документи суд зобов`язав Дочірне підприємство "Шенкер" надати суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали.

Також, суд зобов`язав позивача надати суду посвідчений нотаріально переклад німецькою мовою прохання про вручення за кордоном судового документа, підтвердження про вручення, короткого викладу документа, що підлягає врученню та відповідної ухвали у двох примірниках протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Разом з тим, суд зупинив провадження у справі №911/2031/19 до 06.04.2020.

23.09.2019 до суду від позивача надійшла заява б/н від 23.09.2019 про подання перекладів документів на виконання ухвали суду від 02.09.2019.

23.09.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 23.09.2019 про залучення ТОВ «Хельманн Восточная Европа Оуверсиз» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

30.09.2018 на адресу суду від відповідача-1 надійшов лист б/н від 27.09.2019 щодо виконання вимог ухвали суду, до якого додано належним чином завірену копію статуту ДП «Шенкер».

30.09.2019 на адресу суду від відповідача-1 надійшло клопотання б/н від 27.09.2019 про продовження строку надання відзиву на позовну заяву.

09.10.2019 до суду від ДП «Шенкер» надійшли пояснення б/н від 09.10.2019 стосовно позовної заяви про стягнення штрафів та збитків, спричинених доставкою вантажів за Договором транспортного експедирування від 09.08.2019 №10/14-1492.

07.11.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. №21223/19 від 07.11.2019.

10.12.2019 до суду від Міністерства закордонних справ надійшов лист №72/14-620-3135 від 06.12.2019.

02.03.2020 на електронну адресу суду від ДП «Шенкер» надійшло клопотання б/н від 28.02.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.

17.03.2020 на електронну адресу суду від ДП «Шенкер» надійшло клопотання б/н від 17.03.2020 про ознайомлення з матеріалами справи та зняття з них копій.

23.03.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява б/н від 23.03.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.

01.04.2020 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву вх. №6866/20 від 01.04.2020.

01.04.2020 до суду від відповідача-1 надійшла заява б/н від 31.03.2020 про застосування строку позовної давності в частині штрафних санкцій.

Поряд з тим, від відповідача-1 01.04.2020 до суду надійшло клопотання про витребування доказів та клопотання б/н від 31.03.2020 про участь у судовому засіданні в режимі відеокоференції.

Суд, ухвалою від 02.04.2020 відмовив в задоволенні клопотання Дочірнього підприємства "Шенкер" б/н від 31.03.2020 про проведення судового засідання 06.04.2020 в режимі відеоконференції з підстав відсутності технічної можливості забезпечити його проведення в режимі відеоконференції у вказану заявником дату та час.

Також, тією ж ухвалою суд повідомив, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

З цих підстав судом запропоновано сторонам, з метою дотримання процесуальних строків, у зв`язку з ситуацією, що склалась з поширенням на території України коронавірусу "COVID-19" та введеними з цього приводу карантинними заходами, вирішити питання щодо можливості розгляду даної справи судом у підготовчому провадженні та по суті без участі представників сторін за матеріалами та доказами, які подані та будуть подані сторонами у справі, а також, з поданням письмових тез-виступів представників при розгляді справи по суті.

03.04.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшли: заява б/н від 03.04.2020 про проведення підготовчого судового засідання без участі сторін; заява б/н від 03.04.2020 про відмову від частини позовних вимог; заява б/н від 03.04.2020 про залишення клопотання без розгляду.

06.04.2020 від відповідача-1 надійшло клопотання б/н від 03.04.2020 про відкладення підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 06.04.2020 судом поновлено провадження у справі 911/2031/19.

У підготовчому судовому засіданні 06.04.2020 судом заадоволено заяву ПАТ "Укрпластик" вх. № 7006/20 від 03.04.2020 про відмову від частини позовних вимог та прийнято відмову ПАТ "Укрпластик" від частини позовних вимог, а саме, вимог до "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) про солідарне стягнення з Компанії "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" збитків у розмірі 14750466 гривень 30 копійок; про солідарне стягнення з Компанії "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" штрафу у розмірі 677600,00 гривень та про солідарне стягнення з Компанії "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" сплаченої суми судового збору в розмірі 231421,00 гривень.

З цих підстав, судом вирішено розглядати позовні вимоги в наступній редакції: "1. Стягнути з Дочірнього підприємства "Шенкер" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" збитки у розмірі 14750466 гривень 30 копійок. 2. Стягнути з дочірнього підприємства "Шенкер" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" штраф у розмірі 677600,00 гривень. 3. Стягнути з дочірнього підприємства "Шенкер" на користь публічного акціонерного товариства "Укрпластик" сплачену суму судового збору в розмірі 231421,00 гривень."

У тому ж судовому засіданні судом рекомендовано позивачу подати відповідь на відзив до 24.04.2020. Також, судом задоволено клопотання Дочірнього підприємства "Шенкер" б/н від 03.04.2020 про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче судове засідання на 04.05.2020.

07.04.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 06.04.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою від 07.04.2020 судом закрите провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" до "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) про солідарне стягнення з "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" збитків у розмірі 14750466 гривень 30 копійок; про солідарне стягнення з "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" штрафу у розмірі 677600,00 гривень та про солідарне стягнення з "Шенкер Акцієнгезельшафт" (45130, Німеччина, м. Ессен, Альфредштрасе, 81, тел: +202, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" сплаченої суми судового збору в розмірі 231421,00 гривень.

13.04.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшли міркування б/н від 13.04.2020 щодо заяви про залишення клопотання про залучення третьої особи без розгляду.

27.04.2020 до суду від позивача надійшли заперечення б/н від 24.04.2020 проти клопотання про витребування письмових доказів та відповідь на відзив вх. №8127/20 від 27.04.2020.

Також, 27.04.2020 від позивача до суду надійшло клопотання б/н від 24.04.2020 про долучення доказів.

29.04.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло заперечення б/н від 29.04.2020 проти клопотання про долучення документів та клопотання б/н від 29.04.2020 про відкладення підготовчого судового засідання.

30.04.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі сторін.

Через канцелярію суду 04.05.2020 від позивача надійшла заява б/н від 30.04.2020 про зменшення позовних вимог.

У підготовчому судовому засіданні 04.05.2020 судом встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання, задоволено заяву б/н від 30.04.2020 ПАТ "Укрпластик" про зменшення позовних вимог та вирішено розглядати позовні вимоги в наступній редакції: "1. Стягнути з Дочірнього підприємства "Шенкер" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" збитки у розмірі 14750458 гривень 86 копійок. 2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Шенкер" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" штраф у розмірі 677600,00 гривень. 3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Шенкер" на користь публічного акціонерного товариства "Укрпластик" сплачену суму судового збору в розмірі 231421,00 гривень."

У тому ж судовому засіданні судом відмовлено в задоволенні клопотання б/н від 31.03.2020 ДП "Шенкер" про витребування письмових доказів, задоволено клопотання б/н від 29.04.2020 ДП "Шенкер" про відкладення підготовчого засідання. Також, судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 01.06.2020.

29.05.2020 до суду від відповідача надійшли: заперечення на відповідь на відзив вх. №10545/20 від 29.05.2020; клопотання б/н від 27.05.2020 про витребування письмових доказів; клопотання б/н від 27.05.2020 про призначення судової експертизи; клопотання б/н від 29.05.2020 про огляд оригіналу письмового доказу у судовому засіданні; міркування б/н від 29.05.2020 щодо висновку експертів №067/20 за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи в рамках справи №911/2031/10 від 30.03.2020.

У підготовчому судовому засіданні 01.06.2020 суд зобов`язав представника відповідача забезпечити явку директора ДП "Шенкер" О. А. Вербжицького в наступне судове засідання, задовольнив клопотання б/н від 27.05.2020 ДП "Шенкер" про витребування письмових доказів. Також, суд витребував у позивача оригінал Договору транспортного експедирування №304 від 14.09.2015 для огляду в наступному судовому засіданні та під час розгляду справи по суті. Разом з тим суд повідомив учасників справи, що наступне судове засідання відбудеться 13.07.2020.

01.07.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява б/н від 01.07.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.

10.07.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшли: клопотання б/н від 09.07.2020 про призначення повторної судової експертизи; заперечення б/н від 09.07.2020 проти висновку експертів №067/20 за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи в рамках справи №911/2031/10 від 30.03.2020.

13.07.2020 через канцелярію суду позивачем подано заяву б/н від 13.07.2020 про неможливість подати витребуваний судом доказ.

13.07.2020 до суду відповідачем подано клопотання б/н від 13.07.2020 про долучення доказів.

У підготовчому судовому засіданні 13.07.2020 судом знято питання щодо витребування оригіналу договору, оскільки його немає у сторони. Також, судом знято з розгляду питання щодо проведення судової почеркознавчої експертизи, позаяк відповідачам відкликано вказане клопотання з підстав відсутності оригіналу Договору транспортного експедирування №304 від 14.09.2015. Разом з тим, судом відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи та роз`яснено, що правова оцінка попередньої експертизи поданої позивачем буде надана судом в нарадчій кімнаті. Також, судом відкладено питання про долучення доказів та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 21.07.2020.

21.07.2020 відповідачем до суду подано заперечення б/н від 21.07.2020 щодо збитків, пов`язаних з оплатою демереджу - понад нормованого зберігання контейнерів в розмірі 672248,59 грн. Також відповідачем подані клопотання: б/н від 21.07.2020 про зупинення провадження у справі; б/н від 21.07.2020 про призначення повторної експертизи; б/н від 21.07.2020 про призначення комплексної інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи. Разом з цим відповідачем подано до суду пояснення б/н від 15.06.2020 щодо необґрунтованості розміру відповідальності ДП «Шенкер».

У підготовчому судовому засіданні 21.07.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання ДП «Шенкер» б/н від 13.07.2020 про долучення доказів. Також, судом відмовлено в задоволенні клопотання ДП «Шенкер» б/н від 21.07.2020 про призначення комплексної інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи та відмовлено в задоволенні клопотання ДП «Шенкер» б/н від 21.07.2020 про призначення повторної експертизи, з тих підстав, що питання, які винесені на розгляд експерта потребують виключно правового аналізу, за наслідками вчинення та дослідження доказів, а відтак є виключною компетенцією суду. З цих підстав судом також відмовлено в задоволенні клопотання відповідача б/н від 21.07.2020 про зупинення провадження у справі. По закінченню судового засідання судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 11.08.2020.

05.08.2020 на адресу суд від Посольства України у Федеративній республіки Німеччина надійшов лист №61212/14-500-888 від 12.06.2020.

11.08.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 10.08.2020 про долучення доказів та надання експертом додаткових пояснень та клопотання б/н від 10.08.2020 про долучення доказів та надання експертом додаткових пояснень.

11.08.2020 судом відкрите судове засідання з розгляду справи по суті, залишено без розгляду клопотання ДП «Шенкер» про долучення доказів та надання експертом додаткових пояснень б/н від 10.08.2020. Також, у судовому засіданні суд зобов`язав сторін надати оригінали договору транспортного експедирування №304 від 14.09.2015 та оголосив перерву у судовому засіданні до 18.08.2020.

13.08.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 13.08.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.

18.08.2020 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 17.08.2020 про ознайомлення з матеріалами справи.

У судовому засіданні 18.08.2020 судом частково досліджені докази у справі та з підстав не надання позивачем оригіналу договору оголошено перерву у судовому засіданні до 19.08.2020.

19.08.2020 до суду від позивача надійшло заключне слово у судових дебатах вх. №17901/20 від 19.08.2020 викладене у письмовій формі.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.08.2020 судом продовжено дослідження доказів, оголошено про перехід до стадії судових дебатів та оголошено перерву у судовому засіданні до 26.08.2020.

25.08.2020 до суду відповідачем подано судову промову вх. №17831/20 від 25.08.2020.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 26.08.2020 позивач підтримав текст поданої позовної заяви, відповідач проти позову заперечував.

Позові вимоги обґрунтовані наступним:

- 14.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрпластик" (замовник) та Дочірнім підприємством "Шенкер" (експедитор) укладено Договір транспортного експедирування №304;

- відповідно до умов Договору за період з 04.06.2018 по 25.09.2018 позивачем було направлено відповідачу в загальній сукупності 59 заявок на доставлення та перевезення вантажів;

- в порушення умов Договору та строків поставки, визначених в акцептованих ним заявках, відповідач систематично здійснював доставлення вантажів позивача із безпідставним затриманням, у сукупності за всіма заявками на 968 днів.

- не виконуючи умови Договору щодо поставки вантажів, відповідач, в особі директора Вержбицького О.А. вимагав від позивача оплату за ще не виконане перевезення, що суперечить умовам Договору. Вказані вимоги були безпідставними та не відповідали умовам Договору, позаяк, на час висування директором вказаних вимог у позивача простроченої заборгованості перед відповідачем не існувало, отже, затримка доставлення вантажів з підстав несплати позивачем коштів не спростовує наявності вини відповідача яка виразилась у несвоєчасному виконанні зобов`язання перед позивачем.

- для зменшення порушеного терміну доставки вантажу, відповідачем на заявках неправомірно, від руки, вчинені дописи (без зазначення дат таких дописів та особи, яка вчинила такі дописи та її посади). Зазначені зміни не були погоджені позивачем.

- Порушення умов Договору відповідачем, яке виразилось у несвоєчасній доставці вантажу та незаконного його утримання призвели до того, що позивач поніс істотні збитки, адже за відсутності недоставленої сировини, він був змушений вчиняти додаткові дії для попередження порушення власних зобов`язань з виготовлення продукції. Таким чином, між несвоєчасною доставкою вантажів та цими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, а отже відповідач має відшкодувати понесені позивачем збитки та штрафні санкції, відповідно до умов Договору.

- Позивачем нараховано відповідачу суму штрафних санкцій у розмірі - 677600,00 грн (з розрахунку 700 грн за кожен день прострочення, всього - 968) та збитки у розмірі 14750466,30 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач, зокрема, зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення штрафних санкцій посилається на неналежні та недопустимі докази, позаяк, на підтвердження обставин порушення відповідачем строку доставки вантажу позивач посилається на надані ним додаткові декларації до попередньої митної декларації, які заповнювались позивачем самостійно, що підтверджується змістом графи 54 додаткових декларацій.

Також, позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу штрафні санкції, позаяк останнім не враховано середній строк доставки вантажу відповідним видом транспорту за певним маршрутом. Також, дати надсилання заявок позивачем відповідачу не співпадають з датами оформлення цих заявок позивачем, що (на думку відповідача) створювало штучні умови для пред`явлення позовних вимог. Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивачем порушено строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій.

Разом з тим, стосовно понесених позивачем збитків відповідач зазначає, що між порушенням договірних зобов`язань та заявленими збитками відсутній прямий (безпосередній) зв`язок. Також, відповідач стверджує про те, що наслідки виникнення збитків обґрунтовані позивачем не порушенням відповідачем договірних зобов`язань, а економічними наслідками рішень, прийнятих позивачем при здійсненні ним господарської діяльності, водночас, ризики пов`язані з прийняттям позивачем не правильних рішень при здійсненні господарської діяльності, позивач, як суб`єкт господарювання несе самостійно.

Крім того, відповідач в заперечення проти нарахованих йому збитків зазначає:

- позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують оплату позивачем саме понаднормового зберігання контейнерів морським перевізником/морським портом та відсутність підстав для стягнення відповідних збитків;

- під час простою корисне використання (експлуатація) основних засобів позивачем не здійснювалось, отже, зазначення понесення збитків у зв`язку з амортизаційними процесами є хибним;

- позивачем не надано доказів, яким чаном здійснювалась підготовка технологічного устаткування та оснащення до виконання технологічної операції під час виробництва, кількості годин простою обладнання в конкретний період, а також доказів того, що позивач приймав замовлення, внаслідок яких позивач здійснював господарську діяльність, яка призвела до обов`язків переналадки обладнання;

- позивачем не доведено відсутності у нього сировини з технічними параметрами, доставку якої здійснював відповідач, а також відмінність у позивача сировини з технічними параметрами недоставленої продукції та резервної сировини;

- позивачем необґрунтовано розраховано розмір збитків, пов`язаних з переплатою вартості сировини придбаною замість сировини, строк доставки якої було порушено;

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

14.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрпластик" (замовник, позивач) та Дочірнім підприємством "Шенкер" (експедитор, відповідач) укладено Договір транспортного експедирування №304 (далі - Договір) за яким експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Даний Договір регулює взаємини сторін, пов`язані із наданням транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів (п. 1.1. Договору).

Для виконання умов даного Договору, експедитор діє від свого імені за плату та за рахунок замовника. Експедитор має право залучити до виконання свої обов`язків за цим Договором інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за результати їхньої роботи. Конкретні умови кожного транспортного експедирування узгоджуються сторонами в заявках на кожне перевезення, що є невід`ємними частинами даного Договору. Типова форма заявки на перевезення визначається сторонами в Додатку №1 до цього Договору (п.п. 1.2. - 1.4. Договору).

Відповідно до Розділу 4 Договору за здійснення передбачених цим Договором транспортно-експедиційних послуг замовник виплачує експедитору грошові кошти в сумі, що погоджена сторонами в Додатку №2. У випадку перевезення за маршрутом, який не передбачений у Додатку №2, то його вартість погоджується сторонами у заявці. Сторни погодили встановити у Заявці на перевезення постійну складову ціни перевезення, та змінну складову ціни перевезення яка складається з витрат за межами території України (паливно-мастильні матеріали, транспортна документація, оплата за користування автобанами). Змінна складова ціни перевезення встановлюється у розмірі еквівалентному євро по міжбанківському середньому (avg) курсу EUR/UAH, опублікованому на інтернет- сайті www.bin.ua, визначеному на день, що передує даті надання Довідки про транспортні витрати. Розрахунки між експедитором та Замовником здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України. Зазначена в п. 4.1. сума перераховується замовником на поточний рахунок експедитора протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту доставки вантажу в пункт призначення згідно із заявкою та отримання замовником від експедитора належно оформлених оригіналів документів, зазначених у пунктах 2.9, 2.12, 2.14, та 2.15, цього Договору. Підтвердженням повного виконання експедитором своїх зобов`язань щодо доставки вантажу, особі, визначеній у заявці, яка є невід`ємною частиною цього Договору, є товарно-транспортні документи: CRM (ТТН, Видаткові Накладні), які мають бути оформлені належним чином відповідно до умов цього Договору та діючого законодавства України та своєчасно передані замовником.

Замовник виплачує за кожну почату добу наднормативного простою транспортних засобів під час завантаження, розвантаження або при оформленні документів штраф у розмірі 700 грн., якщо простій відбувся з вини замовника. У разі простою транспортного засобу на кордоні або прикордонному переході за обставин, які не залежать від експедитора та/або залучених ним до перевезення третіх осіб (черга, закриття кордонів, збій інформаційної системи митного органу тощо), термін доставки вантажу автоматично збільшується на час такого простою. У разі простою транспортного засобу на кордоні або прикордонному переході з вини замовника більш ніж 9 годин, клієнт сплачує експедитору неустойку в розмірі 700,00 грн за кожну почату добу простою. У випадку несвоєчасної подачі автомобіля під завантаження або порушення строку доставки вантажу, експедитор виплачує за кожну почату добу порушення штраф у сумі 700 грн. З порушення строку, вказаного в пункті 4.3. цього Договору, замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно перерахованої суми грошових коштів за кожен день прострочення. Вся інформація, отримана сторонами при виконанні даного Договору, є конфіденційною і не підлягає і не підлягає розголошенню третім особам, крім випадків, передбачених чинним законодавством України. Експедитор зобов`язаний відшкодувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату в розмірі вартості втраченого (пошкодженого, зіпсованого) вантажу, а також збитки, які виникли у замовника в результаті несвоєчасної доставки вантажу або несвоєчасної подачі автотранспорту під завантаження (Розділ 5 Договору).

Відповідно до п. 8.3. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2016 р., а в частині виконання грошових зобов`язань до повного їх виконання. Якщо жодна з сторін за 30 днів до закінчення терміну дії Договору не повідомить іншу сторону у письмовій формі про розірвання цього Договору, термін його дії автоматично продовжується на наступний рік, але не більше 3 років.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення, тож відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Водночас, предметом спору у даній справі є наявність обов`язку у відповідача відшкодувати позивачу збитки у розмірі 14750466,00 грн та сплатити штраф у розмірі 677600,00 грн, які виникли внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за Договором транспортного експедирування №304 від 14.09.2015.

Відтак, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Відтак, суд, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, що стосуються позовної вимоги щодо нарахування позивачем відповідачу штрафу у розмірі 677600,00 грн встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов Договору №304 від 14.09.2015 транспортного експедирування ПАТ «Укрпластик» та ДП «Шенкер» з червня 2018 по вересень 2018 були оформлені заявки на перевезення вантажів з посиланням на вказаний Договір (наявні в матеріалах справи: Том №1 аркуші справи 8- 260).

Більшість з вказаних заявок підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

У вказаних заявках міститься інформація (окрім загальної про замовника, перевізника, маршруту, найменування вантажу тощо) про дату та час поставлення вантажу.

Водночас, в матеріалах справи наявні копії електронних декларацій заповнених позивачем за формою МД-2, у яких наявна дата проходження митного контролю доставленим товаром, інших доказів з яких можна встановити дату доставки вантажу сторони не надали. Відтак, оскільки відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про більш ранішу дату доставки вантажу ніж та, якою визначено момент проходження митного контролю, суд розцінює дату проходження митного контролю як дату доставки вантажу відповідачем, а відтак з вказаних декларацій можливо встановити наявність прострочення відповідачем строку доставки вантажів.

Отже, суд дослідивши зазначені докази встановив, що у даних правовідносинах мало місце прострочення відповідачем строків поставлення вантажів.

Між тим, відповідач у відзиві на позовну заяву лише частково спростовує факт несвоєчасного поставлення вантажів, визнаючи частину заявленого штрафу у розмірі 251300 грн.

При цьому, суд вважає наголосити на тому, що у значній кількості заявок на перевезення вантажу дата оформлення самої заявки є пізнішою за дату доставлення вантажу у місце призначення, тобто в наведеного вбачається, що на дату складання заявки вантаж вже мав бути поставленим, що унеможливлює поставку вантажу без прострочення строків доставки.

Пунктом 5.4. Договору сторони зокрема погодили, що у випадку несвоєчасної подачі автомобіля під завантаження або порушення строку доставки вантажу, експедитор виплачує за кожну почату добу порушення штраф у сумі 700 грн.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, позивачем до справи додано копію Договору №304 від 14.09.2015 транспортного експедирування, який досліджено судом та встановлено, що підписи позивача та відповідача, якими засвідчено кожну сторінку вказаного Договору суттєво відрізняються від підписів, які містяться на останній сторінці, а саме у п. 9 Договору. При цьому, вказана відмінність підписів вбачається візуально, що не потребує спеціальних знань для визначення їх приналежності окремим особам та призначення почеркознавчої експертизи, проведення якої потребує наявность оригіналу досліджуваного документу.

Наведене ставить під сумнів те, що додана до позовної заяви копія Договору є такою, що відповідає оригіналу та підписана в один і той самий момент та однією і тією ж особою та має автентичний з оригіналом зміст. Між тим, а ні позивачем, а ні відповідачем не надано суду жодних пояснень щодо різниці підписів наявних у копії Договору.

З цих підстав, оскільки саме позивач обґрунтовує умовами Договору підставу для нарахування та стягнення штрафу, судом було витребувано у позивача оригінал Договору №304 від 14.09.2015 транспортного експедирування для огляду у судовому засіданні та встановлення можливого факту розбіжності останнього з копією вказаного Договору, що знаходиться в матеріалах справи.

Позивачем, не подано до суду витребуваний оригінал Договору, а натомість подано клопотання про неможливість подати витребуваний доказ (Договір), що підтверджує наданий останнім лист №10/14-522 від 08.07.2020 про відсутність у позивача оригіналу Договору. Пояснень особи, яка здійснювала посвідчу вальний напис на копії Договору, що поданий до суду позивачем також не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ч. 10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відтак, в суду наявні сумніви щодо автентичності копії Договору №304 від 14.09.2015 транспортного експедирування у зв`язку з наведеними вище обставинами не відповідності підписів у різних частинах Договору. При цьому, вказаний Договір є безпосередньою правовою підставою для відповідальності відповідача у вигляді сплати штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання, позаяк, у всіх заявках на перевезення вантажу наявні посилання на вказаний Договір, а сам відповідач у судовому засіданні констатував факт відсутності погодження сторонами кінцевого варіанту умов Договору, позаяк правовідносини оформлювались заявками.

Отже, суд встановивши обставини наявності прострочення поставки вантажів відповідачем позбавлений можливості застосувати до правовідносин сторін умови Договору, що викладені в наданій суду копії цього документу, з підстав відсутності можливості встановити відповідність копії оригіналу, оскільки останній суду на його вимогу не наданий, та у позивача відсутній.

З цих підстав, суд з вважає за необхідне у відповідності до ч.10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу залишити позовну заяву в частині вимог про стягнення з Дочірнього підприємства "Шенкер" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Компресорна, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 1, ) штрафу у розмірі 677600,00 грн без розгляду.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 14750466,00 грн суд повідомляє наступне.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Відтак, cуд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Щодо збитків в вигляді оплати за безпідставне утримання вантажу, які поніс позивач внаслідок відмови у видачі вантажу з вини відповідача.

Позивач зазначає, що у зв`язку з систематичним порушенням відповідачем умов Договору, позивач був змушений змінити маршрут доставки і кінцевого вантажоодержувача за заявками №10/18-4256, №10/18-4258, №10/18-4260, №10/18-4262, №10/18-4264, №10/18-4266, №10/18-4268, №10/18-4270, позивач прийняв рішення про укладення Договору з ТОВ «Хелльманн Східна Європа Оуверсіз» транспортного експедирування (№285 від 11.09.2018), у зв`язку з чим були складені заявки на перевезення вантажу позивача по маршруту Чорноморський рибний порт -м. Київ.

Також позивач стверджує, що відповідач став навмисно утримувати вантаж, у зв`язку з чим ТОВ «Хелльманн Східна Європа Оуверсіз» не мав змоги виконати виконати його щодо поставки вантажу на адресу призначення. У зв`язку з ситуацією, що склалась ТОВ «Хелльманн Східна Європа Оуверсіз» було змушене сплатити понаднормове зберігання контейнерів демередж у сумі 672248,59 грн «Мaersk», яку в подальшому позивачем було компенсовано ТОВ «Хелльманн Східна Європа Оуверсіз». Отже понесені відповідачем збитки в наслідок неправомірного утримання вантажів з вини відповідача складають 672248,59 грн.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, щодо нарахування вказаних збитків з наступних підстав.

В матеріалах справи наявний лист ДП «Шенкер» адресований позивачу №132 від 19.11.2018, з якому відповідач стверджує про те, що станом на 04.09.2018 дебіторська заборгованість позивача перед відповідачем складає 4009907,00 грн, з яких прострочена 2068915,24 грн, у зв`язку з чим відповідач скористався своїм правом у відповідності до ст. 163 КТМ України та правил коносаменту щодо використання заставного права на вантаж.

Водночас, позивачем жодним чином не спростовано, та не надано суду відповідних доказів, які б підтверджували відсутність у відповідача використання заставного права на вантаж.

Також, позивачем не доведено наявність відсутності заборгованості перед відповідачем станом на дату укладання договору з третьою особою щодо поставлення вантажу та зміни адреси призначення, зокрема, позивачем для спростування викладених обставин не надано суду бухгалтерських документів (актів звірки, банківських виписок тощо) з яких суд міг бив становити наявність в діях відповідача порушень, які призвели до заподіяних збитків позивачем.

Крім того, позивачем до справи не додано доказів оплати ТОВ «Хелльманн Східна Європа Оуверсіз» демереджу у сумі 672248,59 грн на корсть лінії «Мaersk», на які у позові посилається позивач, позаяк позивачем надано лише докази сплати коштів на користь ТОВ «Хелльманн Східна Європа Оуверсіз» в той час як відомостей про те чи сплачував останній на користь «Мaersk» відповідні платежі позивачем не надано, а відтак не підтверджено під ставність понесення позивачем понесених витрат.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що формування факту надання послуг стороною вбачається через оформлені належним чином акти виконаних робіт, які суду а ні позивач, а ні відповідач не надали, водночас надані акти, які оформлені неналежним чином, тобто останні підписані з зауваженнями сторін та відповідно не схвалені останніми, у зв`язку з чим не можуть братись судом до уваги.

Отже, позивачем не доведено всіма належними та допустимими доказами факту понесення збитків останнім, у зв`язку утриманням вантажу відповідачем.

Щодо збитків, які настали внаслідок простою обладнання у зв`язку з відсутністю сировини з вини відповідача.

Так, позивач зазначає, що внаслідок несвоєчасної доставки вантажів на виробництві позивача утворився брак сировини, що спричинило періодичний простій обладнання. Під час простою відповідач не виготовляв продукцію, проте все одно був змушений використати підтримку обладнання електроенергією, сплачувати заробітну плату працівникам, обладнання зазнавало амортизаційних втрат, що спричинило додаткові збитки для позивача.

В підтвердження вказаним збитками позивач, зокрема, додає до позовної заяви копії актів виходу з ладу обладнання та збою виробничого процесу, утворення наднормових відходів (браку) (Том 2, аркуші справи 132-154), водночас не додає доказів надходження замовлень від підприємств, які вказані у відповідних актах.

Так, зокрема, в матеріалах справи наявний Акт виходу з ладу обладнання та збою виробничого процесу, утворення наднормових відходів (браку) при виконанні замовлень №29513, 28323, 28571, 28470, 28552 для ошенс, Санвита Груп, КПД, Фабрика агрохими. При цьому позивачем не надано доказів (договори, угоди тощо), які б підтверджували наявність відповідних замовлень за підписами перелічених компаній та, відповідно, наявність зобов`язань перед вказаними третіми особами, з яких су міг би встановити факт наявності необхідності в завантаженні виробничих потужностей позивача, строки виконання зобов`язань, сировину з якої мала бути вироблена продукція та інше.

Крім того, за відсутності в матеріалах справи вказаних замовлень (договорів, угод тощо) неможливо встановити специфікацію даних замовлень та, відповідно, встановити факт обов`язковості використання продукції, яка на момент простою обладнання не знаходилась на території позивача (ПЄТ - плівки, Fleхpet) та мала бути доставлена відповідачем.

Також, відповідачем не додано суду доказів того, що вказана продукція ПЄТ - плівка, Fleхpet) є унікальним продуктом, яку не можливо придбати на території України, або за її межами та поставити у стислі строки з метою усунення незапланованого простою виробництва та, що саме її використання було погоджено сторонами при виготовленні продукції в межах договорів, які укладались позивачем як виробником.

Разом з тим, на підтвердження простою обладнання позивачем не додано суду жодних доказів того, що у зв`язку з невиконанням вказаних заявок від третіх осіб, позивач зазнав матеріальних втрат у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання перед третіми особами (скарг, вимог, листів, наявності судових проваджень тощо).

Разом з тим, суд повідомляє, що зазначення про те, що обладнання зазнавало амортизаційних втрат, не береться судом до уваги, позаяк, амортизаційний процес з обладнанням здебільшого відбувається саме в процесі виробництва, тобто постійної роботи відповідного обладнання, а не під час його простою (не роботи), тому твердження позивача, що обладнання піддавалось амортизаційним процесам є хибним.

Відтак, позивачем не доведено, яким чином порушення умов Договору відповідачем викликало простій обладнання та призвело до понесення ним значних збитків.

Щодо збитків, які настали внаслідок виникнення необхідності наладки обладнання та внаслідок використання резервної сировини.

Позивач зазначає, що після простою обладнання, з метою запобігання зриву строків виконання контрактів по виготовленню продукції із сировини, яка не була вчасно доставлена відповідачем, позивач був змушений використати матеріали стратегічних запасів інших розмірів, що призвело до вимушеної переналадки обладнання та устаткування. Таким чином, позивач поніс збитки у вигляді витрат по додатковій наладці обладнання які склали 6311890,00 грн.

Разом з тим, позивач наголошує, що порушення строків доставки сировини призвело до необхідності використання стратегічних запасів сировини ПЕТ та фольги, які були доставлені йому у період з 2017 по 2018 роки та зберігалося на його складах. Ця сировини була більшого за розміром формату та іншої товщини, ніж та, яка була затримана відповідачем. Це призвело до збільшення нормативних кромок зрізів фольги, ПЕТ, клею та ПЕ (поліетиленова плівка) на загальну суму 656737,00 грн.

Так, позивач на підтвердження переналадки обладнання додає до позовної заяви акти виходу з ладу обладнання та збою виробничого процесу, утворення наднормових відходів (браку), стосовно виконання замовлень клієнтів.

Водночас, як вже зазначалось судом раніше, позивач не додає специфікацій та докладних замовлень вказаних клієнтів, з яких суд міг би встановити, що у даний момент часу обов`язковим є використання саме тої сировини, поставку якої затримує відповідач на підтвердження того, що переналадка обладнання та устаткування є вимушеною та такою що не може здійснювати наступні етапи виробництва продукції для уникнення збитків у зв`язку з його переналадкою.

Також, суд зазначає, що з наданих позивачем актів постачання-прийняття електричної енергії не можливо встановити понаднормованості використання електричної енергії обладнанням та устаткуванням позивача, позаяк, в суду не має інформації про реальні обсяги використання електричної енергії позивачем в періоди використання саме тієї сировини, поставку якої було затримано.

Між тим, суд не може посилатись на платіжні доручення про сплату електричної енергії позивачем, як на докази збитків понесених позивачем з тих підстав, що з вказаних доказів не вбачається конкретизації підвищення витрат електричної енергії пов`язаних з переналадкою саме того обладнання, яке понад нормовано використовувалось у зв`язку з не поставкою відповідачем потрібної сировини.

Водночас, позивачем зазначалось, що однією з підстав понесення збитків є саме простій обладнання на виробництві, в період не поставлення позивачем сировини, а отже, у зв`язку з не функціонуванням відповідного обладнання, грошові кошти на електричну енергію повинні не витрачатись, а навпаки заощаджуватись.

З аналогічних підстав суд також не може брати до уваги і акти приймання-передачі природного газу.

Стосовно, використання резервного запасу сировини, що спричинило надлишкові відходи, суд зазначає, що позивачем не надано доказів того, у вказаних складських резервах позивача у даний період часу була відсутня саме та сировина, поставка якої затримувалась і що отримані на виконання замовлення, вимагали використання конкретної сировини, позаяк належних доказів укладення договорів на виробництво продукції з вказаними позивачем контрагентами останній суду не надав.

Також, позивачем не доведено, що для виготовлення відповідного виду продукції (яка виготовлялась в даний момент для замовлень клієнтами), однією з незамінних складових повинна була використовуватись продукція, яка мала бути поставлена відповідачем, без використання її замінників, тобто позивачем не надано суду доказі, які б підтверджували безальтернативність використання сировини (яку не поставив відповідач) для виготовлення кінцевого продукту для замовника.

Крім того суд зазначає, що приходні накладні (Томи справи №4, №5, №6, №7, №8), які додаються позивачем в якості підтвердження наявності на складах позивача резервної сировини, у вигляді пакувальних матеріалів, не оформлені належним чино, тобто на останніх відсутні підписи уповноважених осіб та будь-які інші ідентифікуючі ознаки прийняття вказаного товару позивачем, позаяк суду надано копії бланків без підписів та печаток.

Щодо збитків, які настали внаслідок замовлення аналогічної затриманій сировині.

Так, позивач зазначає, що у зв`язку з тривалим виконанням відповідачем зобов`язання по доставці вантажу, позивач був змушений звернутись у екстреному порядку до постачальника аналогічного товару, а саме Think Laboratory Co. LTD, Японія з проханням позаплановано здійснити поставку товару. Замовивши цю продукцію, позивачем було понесено збитки, які складаються з різниці між сплаченими за аналогічну продукцію та коштами, які були сплачені за невчасно доставлену сировину на суму 67040,73 грн.

Позивач, стверджуючи про понесені збитків у вигляді заключення контракту з підприємством Think Laboratory Co. LTD на поставку відповідної сировини за ціною, яка є вищою за ту, що замовлена (не поставлена) позивачем раніше, не надає суду доказів, які б підтверджували наявність вказаної продукції у інших виробників за цінами які дорівнюють цінам за першим (не отриманим) замовленням.

Таким чином, позивач не довів суду наявності вчинення всіх необхідних дій по уникненню обставин, які могли з його необачності призвести до понесення останнім збитків. Отже, суду не надано інформації щодо пропозицій на світовому ринку та України (прейскуранти, прайс листи) цін на аналогічну продукцію, яка б підтверджувала безвихідність дій позивача по замовленню більш дорожчого аналогічного товару.

Разом з тим, як вже судом наголошувалось раніше, позивач не довів суду наявності гострої необхідності на замовлення товару у в період прострочення відповідачем строків доставки товарів, позаяк не надав суду доказів, що для виконання замовлень для клієнтів у даний момент необхідною була саме та сировина, яка була затримана відповідачем.

Висновки суду.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Відтак, суд досліджуючи докази у даній справі приходить до висновків, що позивачем не доведено факту понесення збитків, у зв`язку з порушення умов Договору відповдічем щодо своєчасної доставки вантажів.

Водночас, судом встановлено, що порушення умов Договору з боку відповідача відбувалось, проте, на думку суду відсутній причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, що має бути обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки винної особи, позаяк дана обставина не доведена позивачем належними доказами.

Отже, у зв`язку з відсутністю (недоведеністю) причинно-наслідкового зв`язку відповідача із заподіяними збитками, в суду наявні підстави стверджувати, що у відповідача відсутня наявність повного складу цивільного правопорушення, а відтак і відсутні підстави для стягнення з останнього збитків заявлених позивачем.

Відтак, суд на підставі викладеного, приходить до висновків, що позовні вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача у розмірі 14750466,30 грн є таким, що не доведені належними та допустимими доказати, а отже задоволенню не підлягають.

Принагідно, суд зазначає про те, що ним не розглядається заява відповідача про застосування строків позовної давності в частині стягнення штрафу, позаяк судом залишено вказану позовну заяву без розгляду.

Додатково суд звертає увагу на наданий позивачем висновок експерта та акцентує на тому, що останній здебільшого стосується правової оцінки обставин та правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем та оцінки доказів, які подані до справи, що є виключною компетенцією суду, а відтак вказаний висновок оцінюється судом критично та не може бути покладення в основу судового рішення, оскільки суд самостійно надає оцінку поданим доказам та надає їм правову кваліфікацію.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - покладаються на позивача.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву в частині вимог про стягнення з Дочірнього підприємства "Шенкер" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Компресорна, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 1, ) штрафу у розмірі 677600,00 грн залишити без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 11.09.2020.

Суддя А.Ф. Черногуз