УХВАЛА

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 904/4330/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Львова Б.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунального підприємства "Агентство регіонального розвитку "Регіон-Лідер"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 (головуючий суддя Рудь І.А.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 (головуючий Дармін М.О., судді: Березкіна О.В. і Іванов О.Г.)

у справі № 904/4330/19

за позовом комунального підприємства "Агентство регіонального розвитку "Регіон-Лідер" (далі - Підприємство)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія -ТГСВ" (далі - Товариство)

про стягнення 950 000,00 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства про стягнення грошових коштів у розмірі 950 000,00 грн, які набуті Товариством без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- на виконання умов договору підряду від 12.06.2018 № 4-СМР (далі - Договір) Підприємство здійснило передплату у розмірі 950 000,00 грн;

- 18.09.2018 Підприємство отримало від Товариства акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 за жовтень 2018 на суму 1 455 622,28 грн, № 2 за жовтень 2018 на суму 160 514,02 грн, № 1-ДР на суму 29 350,39 грн. Однак перевіряючи стан виконання робіт за Договором та аналізуючи зміст отриманих від Товариства актів Підприємством встановлено, що фактично більша частина робіт не є виконаною, за деякими роботами вказаними у актах є перевищення обсягів, а частина робіт вказаних у актах взагалі не погоджувалась сторонами та відсутня у Договорі;

- була підтверджена документально вартість товарно-матеріальних цінностей, вказаних в акті № 1;

- Підприємство, керуючись пунктами 6.2, 7.3 Договору, 25.09.2018 надіслало Товариству листи від 25.09.2018 № 319/1, від 25.09.2018 № 320/1, від 25.09.2018 № 321/1 з мотивованою відмовою від підписання актів. Проте впродовж більше ніж девять місяців Товариство не розпочало виконання невиконаних за вказаними актами робіт та усунення виявлених недоліків;

- на підставі частини другої статті 849 та частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Підприємство відмовилося від Договору, про що повідомило Товариство листом від 02.08.2019 № 299, в якому просило повернути йому здійснену передплату у розмірі 950 000,00 грн, однак дана вимога залишилась Товариством без виконання;

- законом замовнику надано безумовне право у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду і у випадку цієї односторонньої відмови відповідний договір є розірваним на підставі частини третьої статті 651 ЦК України. Отже, передплата у розмірі 950 000,00 грн, здійснена Підприємством за Договором, який розірваний на його вимогу відповідно до закону, на думку Підприємства, є коштами отриманими без достатньої правової підстави.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що:

- Підприємством не доведено належними доказами факт надіслання Товариству та отримання останнім листів від 25.09.2018 № 319/1, від 25.09.2018 № 320/1, від 25.09.2018 № 321/1з відмовою від підписання актів;

- роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт № 1, № 2, № 1-ДР на загальну суму 1 645 486,69 грн є прийнятими Підприємством без зауважень;

- доказів виконання Товариством робіт на суму 131 677,85 грн [1 777 164,54 грн (загальна сума Договору) - 1 645 486,69 грн (сума виконаних Товариством робіт за Договором)] матеріали справи не містять;

- з урахуванням положень пункту 11.4 Договору, частини третьої статті 651 ЦК України та враховуючи отримання Товариством 02.08.2019 листа від 02.08.2019 № 299, в якому Підприємство повідомило про відмову від Договору, останній вважається розірваним з 17.08.2019;

- оскільки, Товариство виконало передбачені Договором роботи на загальну суму 1 645 486,69 грн, у тому числі на суму передплати у розмірі 950 000,00 грн, враховуючи положення частини четвертої статті 653 ЦК України, якою передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, тому грошові кошти у розмірі 950 000,00 грн не вважаються набутими Товариством без достатньої правової підстави.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Підприємство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у інших справах щодо застосування приписів статті 849 ЦК України, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 910/21154/17, № 916/1591/17, № 910/15645/17, № 926/1493/18, № 910/11397/18, № 911/1433/18, № 554/5323/14, щодо застосування статті 849 ЦК України.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 10.09.2020 № 29.3-02/2055 у зв`язку з відпусткою судді Селіваненка В.П. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 904/4330/19, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Львова Б.Ю.

Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Підприємство у касаційній скарзі посилається на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 910/21154/17, № 916/1591/17, № 910/15645/17, № 926/1493/18, № 910/11397/18, № 911/1433/18, № 554/5323/14, щодо застосування статті 849 ЦК України.

Водночас у даній справі № 904/4330/19 судами встановлено, що Підприємством не доведено належними доказами факт надіслання Товариству та отримання останнім листів від 25.09.2018 № 319/1, від 25.09.2018 № 320/1, від 25.09.2018 № 321/1з відмовою від підписання актів. Тобто роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт № 1, № 2, № 1-ДР на загальну суму 1 645 486,69 грн є прийнятими Підприємством без зауважень;

З урахуванням положень пункту 11.4 Договору, частини третьої статті 651 ЦК України та враховуючи отримання Товариством 02.08.2019 листа за від 02.08.2019 № 299, в якому Підприємство повідомило про відмову від Договору, суди визнали, що Договір вважається розірваним з 17.08.2019.

Також судами встановлено, що Товариство виконало передбачені Договором роботи на загальну суму 1 645 486,69 грн, у тому числі на суму передплати у розмірі 950 000,00 грн, тому враховуючи положення частини четвертої статті 653 ЦК України, якою передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, грошові кошти у розмірі 950 000,00 грн не вважаються набутими Товариством без достатньої правової підстави.

Проте у справі № 456/29446/17 предметом розгляду було стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тобто у справі № 456/29446/17 судами надавалась оцінка договірним правовідносинам, які склались між сторонами із застосуванням законодавства, яким врегульовані кредитні правовідносини, а у справі № 904/4330/19 - стягнення грошових коштів у розмірі 950 000,00 грн, які набуті Товариством без достатньої правової підстави, оскільки Підприємство на підставі частини другої статті 849 та частини третьої статті 651 ЦК України відмовилося від Договору, про що повідомило Товариство листом від 02.08.2019 № 299, в якому просило повернути йому здійснену передплату у розмірі 950 000,00 грн.

Що ж до посилань скаржника у касаційній скарзі на інші справи, то Касаційний господарський суд зазначає, що у справах № 910/21154/17, № 926/1493/18 судами встановлено неналежне виконання підрядником умов договору щодо своєчасного початку виконання робіт, передбачених договором.

У той же час у справі № 904/4330/19 судами встановлено, що підрядник приступив до виконання робіт за Договором та частково їх виконав.

У справах:

- № 916/1591/17 предметом розгляду було стягнення залишку неосвоєного підрядником авансу, тобто суми авансу, яка залишилась у підрядника після розірвання договору підряду і на цю суму роботи ним не виконувались;

- № 910/15645/17 предметом розгляду було стягнення із замовника за виконані підрядником роботи;

- № 911/1433/18 та № 910/11397/18 предметом розгляду було визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору.

При цьому у справі № 904/4330/19 предметом розгляду є стягнення грошових коштів, які набуті Товариством без достатньої правової підстави.

Таким чином, у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами обставин вони приймали відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у даній справі № 904/4330/19 та у справах № 910/21154/17, № 916/1591/17, № 910/15645/17, № 926/1493/18, № 910/11397/18, № 911/1433/18, № 554/5323/14, оскільки рішення у них прийняті за результатами дослідження різних доказів.

Проте подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Керуючись статтею 234, 235, та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою комунального підприємства "Агентство регіонального розвитку "Регіон-Лідер" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 у справі № 904/4330/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов