РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2020Справа № 910/3907/20

За позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Портавіа"

про стягнення 299 396,51 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники:

від позивача: Філімончук Г.М. на підставі наказу від 04.09.2020 № 307-ОД

від відповідача: Яременко А.А. на підставі ордеру серії АА № 1036098 від 06.07.20

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" (далі - позивач, ДП "Житомирський бронетанковий завод") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Портавіа" (далі - відповідач, ТОВ "Портавіа") про стягнення 299396,51 грн, з яких: 123944,61 грн пені, 72244,90 грн штрафу за прострочення понад 30 днів у розмірі 7% та 103207,00 грн штрафу у розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 303/ДК від 25.10.2019 з поставки продукції, вказаної у Специфікації № 1 від 25.10.2019, а саме порушенням відповідачем строків поставки продукції та поставкою продукції неналежної якості, що відповідно до пунктів 7.3, 7.4 вказаного Договору та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та штрафу.

Безпосередньо у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 № 910/3907/20 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі на 27.04.2020 о 11:00 год.

27.04.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у позові повністю.

Підготовче засідання, призначене на 27.04.2020 о 11:00 год., не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211 (зі змінами), про що повідомлено учасників справи на офіційному сайті Господарського суду міста Києва.

04.05.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява, якою представник позивача просив відкласти розгляд справи після 11.05.2020, а в разі продовження карантину, після його офіційного закінчення.

19.05.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними, не підтвердженими жодними доказами та такими, що спростовуються діями сторін під час виконання Договору, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" прийнято рішення про послаблення карантину, а саме: з 22 травня дозволяються регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня - перевезення пасажирів метрополітенами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 призначено підготовче засідання на 06.07.2020 о 14:20 год.

У підготовче засідання, призначене на 06.07.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 06.07.2020, суд розпочав вчинення дій, визначених частиною другою статті 182 ГПК України, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Суд у підготовчому засіданні 06.07.2020 долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 06.07.2020 подав клопотання про продовження строків підготовчого провадження на тридцять днів в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України.

Зазначене клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача повідомив суд про необхідність ознайомлення з відповіддю на відзив та у зв`язку з чим просив суд відкласти підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі на 06.08.2020 о 15:00 год.

05.08.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. В обґрунтування необхідності відкладення розгляду справи відповідач посилався на власне відрядження, докази чого будуть надані в наступному засіданні.

У підготовче засідання, призначене на 06.08.2020, з`явився представник позивача. Представник відповідача у підготовче засідання, призначене на 06.08.2020, не з`явився.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 06.07.2020 визнано явку учасників справи у підготовче засідання не обов`язковою.

Суд у підготовчому засіданні 06.08.2020 розглянув та відхилив клопотання відповідача про перенесення розгляду справи.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у підготовчому засіданні 06.08.2020 за відсутності відповідача.

У підготовчому засіданні, призначеному на 06.08.2020, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2020 о 15:00 год.

04.09.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідно до якого відповідач просив суд зменшити на 90% (відсотків) розмір штрафних санкцій до 10% (відсотків) від суми штрафних санкцій у сумі 29939,65 грн, які позивач вимагає стягнути з відповідача за Договором № 303/ДК від 25.10.2019.

У судове засідання, призначене на 07.09.2020, з`явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.09.2020 підтримав клопотання про зменшення штрафних санкцій, подане 04.09.2020 через відділ діловодства суду, просив суд на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України зменшити на 90% до 10% заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму штрафних санкцій.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

У судовому засіданні 07.09.2020 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 07.09.2020 суд заслухав вступне слово представників позивача та відповідача.

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач стверджує про невиконання відповідачем зобов`язань за Договором № 303/ДК від 25.10.2019 з поставки продукції, вказаної у Специфікації №1 від 25.10.2019, а саме порушення відповідачем строків поставки продукції та поставку продукції неналежної якості, що відповідно до пунктів 7.3, 7.4 вказаного Договору та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та штрафу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує у повному обсязі з огляду на таке:

- відповідачем поставлено продукцію відповідно до мети договору, звичайного рівня якості для предмету договору та загальних критеріїв якості, а також з дотриманням передбачених тендерною документацією вимог щодо якості;

- відповідачем не було порушено умов поставки в частині якості продукції, оскільки ні Договором, ні Специфікацією №1 від 25.10.2019, ні тендерними умовами не було передбачено вимоги до комплекту Гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом з ЗІП) та зауваження до продукції, на які позивач (покупець) посилається в Акті вхідного контролю;

- позивачем не подано докази, які б свідчили про норми, стандарти, на які він посилається в Акті вхідного контролю;

- під час приймання - передачі продукції позивачем не було надано жодних заперечень чи зауважень щодо кількості, пакування, зовнішнього вигляду, цілісності та комплектуючих продукції, позивачем не було дотримано п. 2.5 Договору, а Акт вхідного контролю, на який посилається позивач, був складений за відсутності представника постачальника (відповідача), доказів направлення та отримання постачальником вказаного акту не надано;

- відповідач стверджує, що після повернення першої партії продукції, позивач відмовився приймати другий комплект гусеничної стрічки, визначений в Специфікації №1 від 25.10.2019, що унеможливило поставку продукції згідно Договору;

- крім того, сторонами було прийнято рішення про розірвання Договору, однак після зміни керівництва на ДП "Житомирський бронетанковий завод" позивач вирішив вимагати від відповідача (постачальника) сплати неустойки за порушення умов Договору.

Відтак, на думку відповідача, він не порушив умови Договору, виконав зобов`язання з поставки продукції, що відповідає умовам Договору, а тому вимоги позивача про стягнення пені та штрафу є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 07.09.2020 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів. З дозволу суду представники учасників справи ставили запитання один одному.

У судовому засіданні 07.09.2020 здійснювались судові дебати. Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом). З дозволу суду учасники справи обмінювались репліками.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.09.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

25.10.2019 між ДП "Житомирський бронетанковий завод" (покупець, позивач) та ТОВ "Портавіа" (постачальник, відповідач) був укладений Договір № 303/ДК (далі - Договір або Договір № 303/ДК від 25.10.2019), згідно пункту 1.1 якого постачальник зобов`язувався передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях (далі - продукція), на умовах та в строки, передбачені Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору постачальник гарантує, що продукція є технічно справною, придатною для використання за призначенням, не нижче ІІ категорії, стосовно неї відсутні права третіх осіб, пов`язаних з її наймом, знаходженням у власності, заставі, користуванні, а також з інтелектуальною власністю тощо.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору сторонами узгоджено, що кількість та номенклатура продукції вказується у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору. Якість, комплектація, пакування й маркування продукції повинні відповідати нормам, чинним стандартам (ТУ, ГОСТ, технічній документації) для даного виду продукції. Постачальник гарантує, що продукція, яка є предметом поставки за Договором, придатна для використання за призначенням та повністю відповідає умовам Договору, щодо якості та номенклатурі.

Згідно з п. 2.4 Договору, якість продукції, що є предметом Договору, перевіряється відділом технічного контролю покупця, результати перевірки оформляються Актом вхідного контролю, на кожну окрему партію продукції.

Відповідно до п. 2.5 Договору встановлено, що у разі виявлення недоліків під час приймання продукції по якості, номенклатурі, комплектності, умовам Договору постачальник усуває виявлені недоліки (проводить заміну продукції), доукомплектовує продукцію за місцем розташування покупця (за письмовою згодою покупця) протягом 15 календарних днів з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. В разі неможливості усунути виявлені недоліки, продавець здійснює заміну продукції на таку, що відповідає вимогам Договору, протягом 15 календарних днів, з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. Продукція, відносно якої проводиться заміна та/або усуваються виявлені недоліки, вважається не поставленою. Витрати по заміні та/або усуненню недоліків продукції здійснюються власними силами та за власний рахунок постачальника, в тому числі витрати пов`язані з транспортуванням продукції. Повернення неякісної продукції постачальнику підтверджує факт отримання останнім вимоги.

Згідно з п. 3.1 Договору передбачено, що поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами), в строки/терміни, встановлені сторонами у відповідній специфікації. Моментом поставки продукції (партії продукції) та передача її покупцю є дата підписання сторонами видаткової накладної та проходження вхідного контролю покупця.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що асортимент та кількість продукції повинні відповідати продукції, визначеної специфікацією. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 (трьох) днів до дати поставки.

Відповідно до п. 3.3 Договору право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладеної та проходження вхідного контролю, за яким продукцію визнано придатною для використання за призначенням.

Поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою продукції (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору постачальник зобов`язаний поставити продукцію, яка є предметом Договору, в строки та на умовах, визначених Договором, а також інших документів, які є його невід`ємною частиною.

На виконання умов пунктів 1.1, 2.1, 3.1, 4.1 Договору сторонами укладено Специфікацію №1 від 25.10.2019 (далі - Специфікація №1) про постачання та оплату продукції - Гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом із ЗІП), в кількості 2 комплекти, на загальну суму 1 032 070,01 грн (в тому числі ПДВ 20%).

Пунктом 3 Специфікації №1 визначено, що постачання продукції здійснюється власними силами і за рахунок постачальника на адресу покупця (Житомирська обл. смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів, 1). Термін поставки продукції - до 10.11.2019. Також визначено умови оплати: до 30 календарних днів з моменту поставки повного обсягу продукції по даній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю.

Пунктом 5 Специфікації №1 визначено, що до інших правовідносин, що не передбачені Специфікацією, застосовуються умови Договору.

На виконання умов Договору відповідач згідно Специфікації №1 здійснив поставку 1 (одного) комплекту Гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом із ЗІП) вартістю 516035,00 грн (в тому числі ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № 121 від 29.11.2019.

Відповідно до п. 2.4 Договору, комісією покупця, із залученням представника філії 1285 Військового представництва Міністерства оборони України, було проведено перевірку якості поставленої постачальником продукції, за результатами якої складено Акт №1146 вхідного контролю від 05.12.2019.

Згідно вказаного Акта вхідного контролю було встановлено, що Гусенична стрічка 675-35-сб9 (разом із ЗІП) в кількості 1 комплекту, яка надійшла на ДП "Житомирський бронетанковий завод" від ТОВ "Портавіа" по накладній № 121 від 29.11.2019, не придатна для подальшого використання за призначенням, підлягає поверненню постачальнику для заміни на якісну та відповідну умовам Договору №303/ДК від 25.10.2019.

Згідно п. 2.5 Договору відповідачу було повернуто неякісну продукцію для заміни, що підтверджується Поверненням постачальнику №141 від 09.12.2019 та довіреністю №20 від 05.12.2019.

Враховуючи положення п. 2.5 Договору (продукція, відносно якої проводиться заміна, вважається не поставленою), позивач зазначив, що постачальник не здійснив поставку продукції, заміна якої проводиться.

Станом на 17.12.2019 відповідач не виконав зобов`язання з поставки продукції, тому позивач направив відповідачу претензію №02/4355 від 17.12.2019 з вимогою про проведення заміни продукції, яка не відповідає умовам Договору в частині якості, про поставку в повному обсязі продукції по Специфікації №1 та сплату штрафних санкцій за поставку продукції неналежної якості.

Відповіді на вказану претензію позивач не отримав, вимоги позивача відповідачем залишені без задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що станом на час його подання відповідачем не проведено заміну продукції, яка по результатам вхідного контролю виявилась непридатною для подальшого використання за призначенням, а також не здійснено поставку продукції по Специфікації №1 в повному обсязі, в строки та в розмірах, визначених сторонами у Специфікації №1, чим порушено умови Договору №303/ДК від 25.10.2019 та положення законодавства України.

Враховуючи порушення відповідачем строків поставки продукції, визначених Специфікацією №1, та поставку продукції неналежної якості, позивач визначив до стягнення з відповідача відповідно до п. 7.3, п. 7.4 Договору та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України неустойку в загальній сумі 299 396,51 грн, з яких: 123 944,61 грн пені, 72 244,90 грн штрафу за прострочення понад тридцять днів у розмірі 7%, 103 207,00 грн штрафу в розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 303/ДК від 25.10.2019 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 ЦК України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України ).

Згідно з приписами статей 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України, за порушення господарського зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що продукція, яка поставляється за цим Договором використовується покупцем (позивачем) відповідно до умов Державного Контракту на виконання робіт за державним оборонним замовленням №342/3/5/18/73 від 28.12.2018, укладеного з Міністерством оборони України для капітального та регламентного ремонту військової техніки.

Згідно з п. 6.2 Договору, передача продукції неналежної якості, не у встановленій кількості спричиняє правові наслідки, передбачені чинним законодавством та Договором.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно положень Договору та законодавства України.

Відповідно до пункту 7.3. Договору сторони визначили, що за порушення постачальником (відповідачем) строків поставки продукції, заміни продукції, постачальник сплачує покупцю (позивачу) пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення.

У пункті 7.4 Договору сторони встановили, що у разі поставки продукції неналежної якості та/або номенклатури, постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості. Доказом підтвердженням поставленої продукції, яка не відповідає умовам Договору в частині якості та номенклатури, є Акт вхідного контролю покупця, що складається за результатами прийняття продукції по якості (рекламаційний акт, що складається під час гарантійного строку використання, експлуатації продукції).

Судом встановлено, що відповідно до пункту 3 Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною Договору, відповідач взяв на себе зобов`язання, здійснити поставку продукції, а саме: Гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом із ЗІП), в кількості 2 комплекти, на загальну суму 1 032 070,01 грн (в тому числі ПДВ 20%) у термін до 10.11.2019.

Таким чином, враховуючи термін поставки продукції, погоджений сторонами у пункті 3 Специфікації №1, вказана вище продукція в кількості 2 (двох) комплектів, повинна була бути поставлена відповідачем до 10.11.2019 включно.

Судом встановлено, що поставка 1 (одного) комплекту Гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом із ЗІП) на суму 516035,00 грн (з ПДВ) згідно видаткової накладної № 121 від 29.11.2019 була здійсненна відповідачем з перевищенням строків поставки на 18 календарних днів.

Також, судом досліджено, що згідно наявного в матеріалах справи Акту № 1146 вхідного контролю від 05.12.2019 комісія позивача встановила, що Гусенична стрічка 675-35-сб9 (разом із ЗІП) в кількості 1 комплекту, яка надійшла на ДП "Житомирський бронетанковий завод" від ТОВ "Портавіа" по накладній № 121 від 29.11.2019 не придатна для подальшого використання за призначенням, підлягає поверненню постачальнику для заміни на якісну та відповідну умовам Договору №303/ДК від 25.10.2019.

Зокрема, підставами для повернення згідно Акту № 1146 вхідного контролю від 05.12.2019 Гусенична стрічка 675-35-сб9 (разом із ЗІП) в кількості 1 комплекту було зазначено надходження гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом із ЗІП) в кількості 1 комплекту без 2-х траків (не комплект), тоді як ЗІП складає: - трак з гумово-металевими пальцями 675-35-сб124 - 2 шт.; - скоба 675-35-14 - 2 шт.; - болт 675-35-15 - 5 шт.

При перевірці комплекту гусеничної стрічки на відповідність умовам Договору

№303/ДК від 25.10.2019 та ККД також виявлено: скоби мають спрацювання під зірочки ведучих коліс більше 1,6 мм; на гусеничних стрічках присутні місця, де кут запресування пальців в трак має

відхилення від допустимого значення 96° +(-)1,30; на деяких траках виступання гумометалевого пальця більше допустимого значення 2 мм (розмір "Б" за кресленням 675-35сб124); мають місце виступання гуми за торци траку більше 1,5 мм; відстань між гребнями на 10 траках більше допустимого значення 151,5 мм (за кресленням 150,00 ±1,5мм).

На виконання п. 2.5 Договору позивачем було повернуто відповідачу неякісну продукцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи Поверненням постачальнику №141 від 09.12.2019 та довіреністю №20 від 05.12.2019 та не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи по суті в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували здійснення відповідачем заміни продукції, яка згідно Акту № 1146 вхідного контролю від 05.12.2019 виявилась не придатною для подальшого використання за призначенням, на якісну та відповідну умовам Договору №303/ДК від 25.10.2019.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували здійснення відповідачем поставки другого комплекту Гусеничної стрічки 675-35-сб9 (разом із ЗІП) відповідно до умов Специфікації №1. При цьому відповідач не заперечував, що поставка другого комплекту гусеничної стрічки ним не здійснювалась.

Враховуючи наведене та умови п. 2.5 Договору, згідно яких продукція, відносно якої проводиться заміна та/або усуваються виявлені недоліки, вважається не поставленою, суд доходить висновку, що відповідачем не здійснено поставку продукції по Специфікації №1 в повному обсязі, належної якості та в строк, визначений у п. 3 вказаної Специфікації №1, чим порушено умови Договору щодо поставки продукції, вказаної у Специфікації №1.

Наведене, в свою чергу, є підставою для стягнення з відповідача пені та штрафу відповідно до п. 7.3, 7.4 Договору та ч. 2 ст. 231 ГК України.

Посилання відповідача у відзиві на те, що під час приймання - передачі продукції позивачем не було надано заперечень щодо кількості, пакування, зовнішнього вигляду, цілісності та комплектуючих продукції, позивачем не було дотримано п. 2.5 Договору, а Акт вхідного контролю, на який посилається позивач, був складений за відсутності представника постачальника (відповідача), доказів направлення та отримання постачальником вказаного акту не надано, - судом відхиляються як необґрунтовані та безпідставні з огляду на таке.

Так, сторонами у Договорі не встановлено, що проходження вхідного контролю продукції по якості проводиться покупцем саме в момент поставки постачальником продукції, а також у Договорі не встановлено термін перевірки продукції щодо якості. Разом з цим, у пункті 6.4 Договору сторони узгодили, що приймання покупцем продукції за кількістю і якістю не позбавляє покупця права у встановленому порядку пред`явити постачальникові претензії у зв`язку з недоліками поставленої продукції, які будуть виявлені пізніше, в тому числі гарантійних.

У спірному випадку перевірка якості поставленої відповідачем 29.11.2019 продукції була проведена позивачем протягом 3 робочих днів та 05.12.2019 складено Акт № 1146 вхідного контролю.

Згідно з п. 2.4 Договору, якість продукції перевіряється відділом технічного контролю покупця, результати перевірки оформляються Актом вхідного контролю, на кожну окрему партію продукції.

Отже, наведеним пунктом Договору, рівно як і іншими умовами Договору, не передбачено складання Акту вхідного контролю за участі представників постачальника (відповідача) та направлення останньому такого акту.

Твердження відповідача у відзиві про те, що ним було поставлено продукцію відповідно до мети договору, звичайного рівня якості для предмету договору та загальних критеріїв якості, з дотриманням передбачених тендерною документацією вимог щодо якості, що відповідачем не було порушено умов поставки в частині якості продукції, - спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідач поставив продукцію, яка не відповідає умовам Договору в частині якості (п. 1.2, 2.2 Договору), що підтверджується Актом № 1146 вхідного контролю від 05.12.2019. Неякісна продукція була повернута відповідачу та прийнята останнім без зауважень для проведення заміни, що підтверджується Поверненням постачальнику №141 від 09.12.2019, тобто такими своїми діями відповідач погодив, що поставлена ним продукція є неякісною та такою, що не відповідає умовам Договору.

При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не додано до відзиву жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, які б спростовували визначені в Акті № 1146 вхідного контролю від 05.12.2019 підстави для повернення продукції, яка була визнана не придатною для подальшого використання за призначенням.

Посилання відповідача у відзиві на те, що після повернення першої партії продукції, позивач відмовився приймати другий комплект гусеничної стрічки, визначений в Специфікації №1 від 25.10.2019, що унеможливило поставку продукції згідно Договору, - судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Також, судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, не підтверджені жодними доказами, твердження відповідача про те, що сторонами було прийнято рішення про розірвання Договору, однак після зміни керівництва на ДП "Житомирський бронетанковий завод" позивач вирішив вимагати від відповідача (постачальника) сплати неустойки за порушення умов Договору. При цьому суд зазначає, що додана відповідачем до матеріалів справи копія листа № 38-20/1003-2 від 10.03.2020, згідно якого відповідач звернувся до позивача з проханням підготувати та надіслати йому підписану додаткову угоду щодо розірвання Договору № 303/ДК від 25.10.2019, а також даним листом повідомив позивача, що у разі потреби позивача відповідач має можливість відвантажити два комплекти гусеничних стрячок 675-35-сб9 2-ї категорії, судом не приймається у якості належного та допустимого доказу у справі, оскільки відповідачем не надано доказів направлення такого листа позивачу та його отримання позивачем. Наразі суд звертає увагу, що відповідно п. 11.5 Договору закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії Договору.

Враховуючи викладене, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку суми пені на підставі п. 7.3 Договору за порушення строків поставки продукції згідно Специфікації №1, судом встановлено, що пеня за визначений позивачем період з 11.11.2019 по 13.03.2020 (124 дні) фактично становить 127976,68 грн, тоді як позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені за вказаний період у розмірі 123944,61 грн.

Враховуючи, що згідно приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків поставки продукції за період з 11.11.2019 по 13.03.2020 у розмірі 123944,61 грн.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку суми штрафу на підставі п. 7.4 Договору за поставку продукції неналежної якості (видаткова накладна № 121 від 29.11.2019 на суму 516035,00 грн), суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 103207,00 грн штрафу в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку суми штрафу відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України за прострочення виконання зобов`язання понад тридцять днів з поставки продукції за Специфікацією №1 на загальну суму 1032070,01 грн, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 72244,90 грн штрафу в розмірі 7% вартості продукції, з якої допущено прострочення поставки.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій.

В обгрунтування можливості зменшення штрафних санкцій у спірному випадку на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідач послався на такі обставини:

- у відповідача не має на меті не виконати умови Договору №303/ДК від 25.10.2019;

- позивач хоче отримати штрафні санкції, але його дії, а саме ухилення від прийняття товару за Договором №303/ДК від 25.10.2019, спричинили порушення обов`язків відповідачем;

- між позивачем та відповідачем укладено багато інших договорів на поставку товару (продукції), які добросовісно та вчасно виконанні відповідачем;

- господарська операція за Договором №303/ДК від 25.10.2019 є збитковою для відповідача, так як відповідачем не було отримано оплати (прибутку) за цим договором;

- відповідачем, на забезпечення виконання умов спірного договору, надано банківську гарантію в розмірі 5 відсотків від вартості предмету закупівлі по специфікації, існують зобов`язання перед третіми особами, щодо закупівлі цієї продукції та інші;

- у позивача, навпаки, відсутні негативні наслідки та збитки;

- на даний час відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати заборгованості позивачем по іншим договорам, укладеними між сторонами та має значну кількість зобов`язань перед третіми особами, у підприємства відповідача існує заборгованість по заробітний платі працівникам, по кредитним договорам;

- стягнення суми штрафних санкцій у спірному випадку спричинить негативні наслідки для підприємства відповідача та стане непомірним тягарем.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (ч. 1). Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України та частина 3 статті 551 ЦК України, з урахуванням статті 3 ЦК України, згідно приписів якої загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, надають право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що вони значно перевищують розмір збитків.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При вирішенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій у спірному випадку, з огляду на таке.

За встановлених під час розгляду справи обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не здійснено поставку продукції по Специфікації №1 в повному обсязі, належної якості та в строк, визначений у п. 3 Специфікації №1.

Отже, зобов`язання з поставки продукції за Договором №303/ДК від 25.10.2019, Специфікацією №1 станом на час розгляду справи по суті не виконано відповідачем у повному обсязі.

Враховуючи, що продукція повинна була бути поставлена відповідачем до 10.11.2019, таке свідчить про значність прострочення відповідачем виконання зобов`язання за Договором №303/ДК від 25.10.2019.

Поважні причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання за Договором №303/ДК від 25.10.2019 судом не встановлені.

Твердження відповідача про відсутність у позивача негативних наслідків та збитків у спірному випадку судом відхиляються як необгрунтовані та безпідставні.

Разом з цим, судом взято до уваги, що продукція, яка поставляється за спірним Договором використовується покупцем (позивачем) відповідно до умов Державного Контракту на виконання робіт за державним оборонним замовленням №342/3/5/18/73 від 28.12.2018, укладеного з Міністерством оборони України для капітального та регламентного ремонту військової техніки. Відтак, уклавши Договір №303/ДК від 25.10.2019 позивач розраховував на своєчасне отримання від відповідача продукції та, в свою чергу, на виконання належним чином власних зобов`язань за вказаним Державним Контрактом на виконання робіт за державним оборонним замовленням. Отже, у спірному випадку, з огляду на необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін, суд враховує також і інтереси позивача, який правомірно розраховував на належне виконання відповідачем умов Договору №303/ДК від 25.10.2019.

Доводи відповідача стосовно його важкого матеріального стану, тоді як стягнення великої суми штрафних санкцій призведе до його погіршення, судом відхиляються як безпідставні. При цьому суд відзначає, що згідно приписів ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відповідно до статті 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Отже, укладаючи Договір №303/ДК від 25.10.2019, відповідач діяв на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ДП "Житомирський бронетанковий завод" до ТОВ "Портавіа" про стягнення 123944,61 грн пені, 72244,90 грн штрафу у розмірі 7% за прострочення понад 30 днів та 103207,00 грн штрафу у розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості, - підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який становить суму сплаченого судового збору в розмірі 4 628,83 грн, зазначено, що інші судові витрати не передбачаються.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, при зверненні до Господарського суду міста Києва з позовною заявою майнового характеру про стягнення 299396,51 грн позивач мав сплатити судовий збір в сумі 4490,95 грн (1,5 відсотка ціни позову).

В якості доказу сплати судового збору за подання позовної заяви позивачем подано платіжне доручення №883 від 11.03.2020 на суму 4628,83 грн, що свідчить про сплату судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач з відповідним клопотанням про повернення суми судового збору до суду не звертався, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для повернення зайво сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову повністю, судовий збір у сумі 4490,95 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Портавіа" (Україна, 03035, м. Київ, вул. Механізаторів, буд. 2, ідентифікаційний код 38370368) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (Україна, 12441, Житомирська область, Житомирський район, селище міського типу Новогуйвинське, вул. Дружби народів, буд. 1, ідентифікаційний код 07620094) 123 944,61 грн (сто двадцять три тисячі дев`ятсот сорок чотири гривні 61 коп.) пені, 72 244,90 грн (сімдесят дві тисячі двісті сорок чотири гривні 90 коп.) штрафу в розмірі 7% за прострочення понад тридцять днів, 103 207,00 грн (сто три тисячі двісті сім гривень 00 коп.) штраф у розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості, 4 490,95 грн (чотири тисячі чотириста дев`яносто гривень 95 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 14.09.2020

Суддя Гумега О.В.