ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. м.Київ Справа№ 927/616/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 02.09.2020 року у справі №927/616/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019, повний текст якого складено 04.12.2019

у справі №927/616/19 (суддя Ноувен М.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Інстал"

про стягнення 5 056 802,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ромстал Україна» (далі-позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Інстал» (далі-відповідач) 2 476 653,37 грн, з яких: 2 023 266,00 грн основного боргу, 182 537,39 грн пені, 15 466,00 грн 3% річних, 202 326,60 грн штрафу та 53 057,38 грн інфляційних витрат.

01.11.2019 від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 5 056 802,00 грн, з яких: 2 023 266,00 грн основного боргу, 2 580 149,00 грн неодержаного прибутку, 182 537,39 грн пені, 15 466,00 грн 3% річних, 202 326,60 грн штрафу, 53 057,38 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за укладеним договором співробітництва №0104/16-10 від 01.04.2016 та договором відповідального зберігання №0140816-10З від 01.04.2016 не виконані належним чином зобов`язання щодо збереження майна та його повернення.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та не аргументовано протокольно відмовив у задоволенні клопотання про допит у якості посадових осіб позивача, що можуть підтвердити факт поставки та не повернення відповідачем товару, а також не залучив до матеріалів справи аудиторський висновок від 22.11.2019 проведений фірмою «Міла-Аудит» щодо господарських операцій сторін по даній справі.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою його доводи щодо складання бухгалтерських документів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020, справу №927/616/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 залишено без руху та повідомлено останнє, про те, що для усунення недоліків скаржнику протягом десяти днів з дня вручення ухвали слід подати докази сплати судового збору у розмірі 113 788, 04 грн.

28.01.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 призначено на 11.03.2020 о 14 год.15 хв.

03.03.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 відкладено на 01.04.2020 о 13:30 год. з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, дотриманням принципів рівності та змагальності, забезпечення прав усіх учасників справи, а також беручи до уваги першу неявку позивача в судове засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 повідомлено учасників справи № 927/616/19, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 не відбудеться 01.04.2020, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2020 повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 17.06.2020 о 12 год. 40 хв.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1670/20 від 15.06.2020, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який не є суддею-доповідачем у відпустці з 15.06.2020 по 29.06.2020, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/616/19.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 прийнято справу №927/616/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 у складі колегії суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Куксов В.В.; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 призначено на 11.08.2020 о 11 год. 40 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 10.08.2020, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2335/20 від 10.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/616/19.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №927/838/19, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 10.08.2020 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І., а також розгляд даної справи призначено на 02.09.2020 о 11:20 год.

11.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому просить зупинити провадження у даній справі до завершення кримінального провадження №0001600, що розслідується Чернігівським відділом поліції ГУНП в Чернігівській області, в рамках якого досліджується та надається правова кваліфікація обставинами і діям представника відповідача, а також тим доказам, які були покладені в основу оскаржуваного судового рішення.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 02.09.2020, не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаного учасника справи. Крім того, колегією суддів враховано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

02.09.2020 в судовому засіданні представник відповідача заперечив як проти задоволення вказаного вище клопотання, так і вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши у даному судовому засідання вказане вище клопотання, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши думку представника відповідача, колегія суддів, порадившись на місці, дійшла висновку про відсутність об`єктивної неможливості в розумінні п.5 ч.1 ст.227 ГПК України розгляду цієї справи до завершення кримінального провадження №0001600, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для перегляду оскаржуваного судового рішення та, які є предметом судового розгляду, а також враховано, що сторони у разі наявності підстав перегляду судових рішень за нововиявленими обставини не позбавленні права звернутися до суду з відповідними заявами. Крім того, колегією суддів враховано, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Більше того, вказане клопотання було подано з пропуском процесуального строку. При цьому, скаржник не навів жодних причин поважності пропуску вказаного строку, а також не просив його поновити або продовжити.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 між сторонами був укладений договір співробітництва №0104/16-10 (далі - Договір №0104/16-10), відповідно до умов якого в порядку та на умовах передбачених цим договором, сторони здійснюють діяльність, предметом якої є співробітництво з ведення відповідачем бізнесу по системі позивача, а також використання комплексу об`єктів інтелектуальної власності, в тому числі комплексу прав на використання знаку для товарів і послуг та інформації про комерційний досвід (ноу-хау), а також реалізації відповідачем обладнання для систем опалення, водопостачання та сантехнічного призначення (далі - товар).

У відповідності до п.7.1 Договору №0104/16-10 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного календарного року, а в частині розрахунків за договорами, що мають з ним безпосередній зв`язок, до повного виконання зобов`язань.

Розділом 8 Договору №0104/16-10 «Припинення/Розірвання Договору» визначено, що позивач має право в односторонньому порядку негайно розірвати Договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення у вигляді Договору про розірвання.

У разі розірвання або закінчення дії даного Договору відповідач повинен сплатити всі платежі позивачу за даним Договором та іншими Договорами, які мають безпосередній зв`язок з цим Договором, до дня розірвання або припинення дії даного Договору (у тому числі суму основного боргу та штрафні санкції передбачені Договором та Додатками до нього) (п.8.3 Договору № 0104/16-10).

Також цього ж дня між сторонами був укладений договір відповідального зберігання №0104/16-10З (далі - Договір № 0104/16-10З), відповідно до умов якого позивач передає відповідачу на зберігання майно, а відповідач зобов`язується зберігати майно та повернути його у схоронності.

Пунктом 1.2 Договору №0104/16-10З сторони погодили, що перелік та кількість майна визначаються в залежності від обсягу вільного місця у відповідача та потреб позивача та фіксується в Акті приймання-передачі майна на відповідальне зберігання.

Приймання та повернення майна оформлюється Актом приймання-передачі майна на відповідальне зберігання за формою, визначеною у додатку №1 до цього Договору. Акт приймання-передачі майна на відповідальне зберігання підписується уповноваженими представниками обох сторін та засвідчується їхніми печатками. Акт приймання-передачі на відповідальне зберігання є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.3, 2.4, 2.5 Договору №0104/16-10З).

Відповідно до п.2.6 Договору №0104/16-10З відповідач повинен повернути майно позивачу на першу вимогу останнього негайно або в строк, вказаний у його вимозі.

Якщо майно не може бути повернене відповідачем, він відшкодовує позивачу вартість майна у гривні з застосуванням валютного еквіваленту з таким розрахунком, щоб відшкодована відповідачем сума на дату оплати відповідала вартості майна, визначеній в євро за курсом НБУ на 9 год. 00 хв. в дату оплати (п.2.12 Договору №0104/16-10З).

У випадку неповернення майна позивачу за першою вимогою, відповідач повинен виплатити позивачу неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості майна за кожен день затримки. Крім пені, за порушення будь-яких грошових зобов`язань за цим Договором відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від неоплаченої суми (п.9.4, 9.6 Договору №0104/16-10З).

Пунктом 12.1 Договору №0104/16-10З визначено, що цей Договір має безпосередній зв`язок із Договором співробітництва №0104/16-10 від 01.04.2016.

Як зазначає позивач, у період з моменту укладання Договору зберігання до 07.03.2019 ним передавалось відповідачу майно на зберігання.

У відповідності до акту інвентаризації №РУ-0000037 від 31.12.2018 у відповідача станом на 31.12.2018 знаходились товарно-матеріальні цінності на суму 2 023 266,00 грн.

Листом №1803-1 від 18.03.2019 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про припинення Договору співробітництва №0104/16-10 від 01.04.2016 та одночасно, зокрема, про припинення Договору відповідального зберігання №0104/16-10З від 01.04.2016.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача, що ґрунтується на невиконанні відповідачем зобов`язань по збереженню майна, про стягнення заборгованості у загальному розмірі 5 056 802,00 грн, з яких: 2 023 266,00 грн - сума вартості неповернутого майна, 2 580 149 грн - неодержаного прибутку (збитків), 182 537,39 грн - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 202 326,60 грн - штрафу, 15 466,00 грн - 3% річних, 53 057,38 грн - інфляційних за неналежне виконання відповідачем умов Договору №0104/16-10З від 01.04.2016.

Проаналізувавши умови Договору відповідального зберігання від 01.04.2016 № 0104/16-10З , який має безпосередній зв`язок із Договором співробітництва № 0104/16-10 від 01.04.2016, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей Договір за своєю правовою природою є договором зберігання, який підпадає під правове регулювання, зокрема, норм глави 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ст. 949 ЦК України).

Згідно з ст.951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Як вбачається з умов Договору відповідального зберігання сторони визначили чіткий порядок передачі майна на його виконання як на зберігання, так і при поверненні товару, а саме: приймання та передача майна оформлюється Актом приймання-передачі майна на відповідальне зберігання за формою, визначеною в додатку №1 до цього Договору.

У відповідності до зразка Акта приймання-передачі майна, останній містить, зокрема колонку «Вартість, грн».

Тобто, саме в Акті приймання-передачі майна сторони повинні визначити річ і вартість речі, як граничний розмір відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Акти приймання-передачі, які в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, на підтвердження факту передачі майна на зберігання до матеріалів справи не додані.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази - первинні документи в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт передачі майна на зберігання в період з 2016 року по 07.03.2019.

Посилання позивача на видаткові накладні як доказ передачі майна на відповідальне зберігання, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки відповідно до п.8.5 Договору відповідального зберігання видаткова накладна (Додаток №5 до Договору) підтверджує факт передачі майна зберігачеві як покупцю товару після отримання оплати в повному обсязі з врахуванням пункту 6.4 Договору, а не як зберігачеві.

Також підлягають відхиленню посилання позивача на його документообіг в бухгалтерії та акт інвентаризації №РУ-0000037 від 31.12.2018, оскільки єдиним належним та допустимим доказом факту передачі майна на зберігання і його вартості є Акт приймання-передачі майна, підписаний уповноваженими представниками сторін. Крім того, зі змісту акту інвентаризації не можливо встановити обставин, які входять до предмета доказування - знаходження певної кількості та вартості товару на відповідальному зберіганні у відповідача, втрату останнім саме цього товару та виконання обов`язку відшкодування позивачу його вартість.

З огляду на що, не можливо встановити кількість речей, які зобов`язаний повернути зберігач без встановлення переліку та кількості речей, переданих на зберігання.

Позивач просить повернути вартість переданого на зберігання майна визначаючи її як заборгованість по Договору.

Разом з тим, статтею 951 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач повинен відшкодувати поклажедавцеві збитки у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів втрати речей переданих на відповідальне зберігання.

При цьому, умовами Договору відповідального зберігання визначений порядок повернення майна, а саме заявлення вимоги з боку позивача про негайне повернення майна або з визначенням строку (п.2.6 Договору).

Зазначені положення Договору кореспондуються з положеннями ч.2, 3 ст.938 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Також матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем, як поклажодавцем, вказаної вимоги відповідачу, як зберігачу майна.

Посилання позивача на лист з вих. № 1803-1 від 18.03.2019 про розірвання договору колегією суддів відхиляються, оскільки зазначений лист не містить вимогу про повернення переданого майна на зберігання.

Також відхиляються посилання позивача на те, що Договір відповідального зберігання є розірваний, оскільки як умовами Договору про співробітництво (п.8.2), так і умовами Договору про відповідальне зберігання (п.3.4) чітко передбачено порядок розірвання Договору, а саме шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення, у вигляді Договору про розірвання, а також шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення про таку відмову цінним листом з описом вкладення не менше як за 15 (п`ятнадцять) днів до запланованої дати припинення дії Договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягненні 2 023 266,00 грн вартості неповернутого майна є необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог про стягнення 2 580 149,00 грн неодержаного прибутку, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині вимог, враховуючи вищевикладене та наступне.

У відповідності до ч.1 ст.623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14.06.2017 по справі №923/2075/15 та від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12).

З огляду на що, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

При цьому, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 11.04.2018 року по справі № 921/377/14-г/7, ЄДРСРУ № 73533016).

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту неодержаного прибутку.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними та перебувають у прямій залежності від вимоги про стягнення вартості переданого на зберігання майна, у задоволенні якої було відмовлено.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Посилання позивача на те, що внаслідок залишення без розгляду заявленого ним клопотання про долучення до матеріалів справи аудиторського висновку від 22.11.2019 та відмови у задоволенні клопотання про допит у якості свідка його посадових осіб, судом першої інстанції норми процесуального права, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції залишено без розгляду та відповідно відмовлено у задоволенні вказаних клопотань у повній відповідності та з дотриманням норм процесуального права, зокрема ст.ст.80, 88, 89, 118, 119 ГПК України.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2019 у справі №927/616/19 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромстал Україна".

4. Матеріали справи №927/616/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2020.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала