ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1447/20
Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" до Фізичної особи-підприємця Наніша Віталія Михайловича про стягнення 10 668,90 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця Наніша Віталія Михайловича, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором поставки №ОБ/24-31 від 19.08.2013р. у сумі 10 668,90грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" (зареєстровану за вх. № 1488/20 від 25.05.2020р.) було залишено без руху, запропоновано надати суду докази сплати судового збору за вимогу майнового характеру та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копія ухвали Господарського суду Одеської області від 01.06.2020 р., надіслана на адресу позивача 01.06.2020р. та отримана ним 10.06.2020р. що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. ГСОО №25962/20 від 15.06.2020р.).

15.06.2020р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача надійщла заява про усунення недоліків позовної заяви за вх.№15252/20, та надано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та докази відправлення відповідачу копії позовної заяви та додатків до неї.

Однак, дослідивши матеріали справи та відповідно до Акту №01-11/462/2020 від 15.06.2020р. Відділу документального забезпечення про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (паковання) не виявилось документів, зазначених у супровідному листі, а саме: доказів направлення копії поовної заяви відповідачу, проте в наявності є докази направлення позовної заяви на ім`я Господарського суду Одеської області.

Господарським судом дослідивши матеріали було встановлено, про необхідність крім судового збору надання до суду належних доказів відправлення копії позовної заяви з додатками до неї, оскільки з матеріалів спрви вбачається наявність доказів відправки тільки копії позовної заяви відповідачу без зазначених додатків, тому судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.06.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" (зареєстровану за вх. № 1488/20 від 25.05.2020р.) було залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначення до розгляду по суті на "04" серпня 2020 р.

04.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 03.09.2020 року.

Представник відповідача в судові засідання по справі не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області були направлені за належною адресою відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виготовлений за підписом судді Гута С.Ф. від 04.08.2020р., а тому за приписами ч.7 ст.120ГПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про відкриття провадження у справі.

З огляду на наведене, господарський суд вважає, що ним було вжито усіх необхідних заходів щодо належного повідомлення Фізичної особи-підприємця Наніша Віталія Михайловича про місце, дату та час судового засідання.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано жодного клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, що також не позбавляє суд можливості прийняти рішення за наявними матеріалами справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

03.09.2020р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, суд встановив:

19.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" (далі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем Нанішем Віталієм Михайловичем (далі - відповідач) було укладено Договір поставки №ОБ/24-31 (далі - Договір), відповідно до якого (пункт 1.1.) Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити лікарські препарати, вироби медичного призначення, предмети санітарії та гігієни, біологічно активні добавки (далі по тексту - Товар).

За пунктом 1.2. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями в асортименті, кількості і за цінами, згідно з погоджених Покупцем та Постачальником заявок на поставил та відповідно до товарно-транспортних накладних (надалі - ТТН), які є невід`ємними додатками до даного Договору. Заявки па поставку можуть подаватися письмово, електронними листами або усно по телефону.

Поставка Товару здійснюються Постачальником або шляхом самовивозу Покупцем (по узгодженню сторін).

Зг ідно п.4.1. та п.4.2. Договору, сторони домовились, що ціна за одиницю Товару та загальна вартість партії Товару вказуються ТТН. Ціна вказана в ТТН є незмінною і не поширюється на наступні партії Товару.

Оплата кожної партії Товару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у строк вказаний в ТТН.

У відповідності до пунктів 3 4 . 3.5, Договору, продукція приймається Покупцем: за кількістю згідно з ТТН. За якістю згідно з сертифікатами якості та/або іншими супровідними документами і фактичним станом товару.

Датою поставки партії Товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця ТТН або проставляння на ній печатки (штампу) Покупця. Перехід права власності, а також ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається у момент передачі Товару Покупцеві, про що свідчить підпис уповноваженого представника або печатка (штамп) покупця па ТТН.

Пунктом 8.1. Договору, визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня поточного року.

Якщо за 15 днів до закінчення сроку дії Договору Сторони не виявляють бажання його розірвати, то він автоматично пролонгується на наступний календарний рік. Кількість пролонгації не обмежена.

На виконання договірних зобов`язань Позивач поставив, а Відповідач отримав та не розрахувався за товар в повному обсязі.

За час співпраці із Відповідачем за період з 28.01.2014. по 14.03.2018 р. Стягувачем було поставлено товару на загальну суму 640422.69 грн. Відповідачем сплачено за отриманий товар 625523.79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відтак позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки у розмірі 10668,90 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином суд вказує, що позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

19.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" (далі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем Нанішем Віталієм Михайловичем (далі - відповідач) було укладено Договір поставки №ОБ/24-31 (далі - Договір), однак в подальшому Наніш Віталій Михайловичи став фізичною особою.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" (далі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем Нанішем Віталієм Михайловичем (далі - відповідач) було укладено Договір поставки №ОБ/24-31 (далі - Договір), відповідно до якого (пункт 1.1.) Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити лікарські препарати, вироби медичного призначення, предмети санітарії та гігієни, біологічно активні добавки (далі по тексту - Товар).

За пунктом 1.2. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями в асортименті, кількості і за цінами, згідно з погоджених Покупцем та Постачальником заявок на поставил та відповідно до товарно-транспортних накладних (надалі - ТТН), які є невід`ємними додатками до даного Договору. Заявки па поставку можуть подаватися письмово, електронними листами або усно по телефону.

Поставка Товару здійснюються Постачальником або шляхом самовивозу Покупцем (по узгодженню сторін).

Зг ідно п.4.1. та п.4.2. Договору, сторони домовились, що ціна за одиницю Товару та загальна вартість партії Товару вказуються ТТН. Ціна вказана в ТТН є незмінною і не поширюється на наступні партії Товару.

Оплата кожної партії Товару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у строк вказаний в ТТН.

У відповідності до пунктів 3 4 . 3.5, Договору, продукція приймається Покупцем: за кількістю згідно з ТТН. За якістю згідно з сертифікатами якості та/або іншими супровідними документами і фактичним станом товару.

Датою поставки партії Товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця ТТН або проставляння на ній печатки (штампу) Покупця. Перехід права власності, а також ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається у момент передачі Товару Покупцеві, про що свідчить підпис уповноваженого представника або печатка (штамп) покупця па ТТН.

Пунктом 8.1. Договору, визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня поточного року.

Якщо за 15 днів до закінчення сроку дії Договору Сторони не виявляють бажання його розірвати, то він автоматично пролонгується на наступний календарний рік. Кількість пролонгації не обмежена.

На виконання договірних зобов`язань Позивач поставив, а Відповідач отримав та не розрахувався за товар в повному обсязі.

За період з 28.01.2014. по 14.03.2018 р. Стягувачем було поставлено товару на загадьну суму 640422.69 грн. Відповідачем сплачено за отриманий товар 625523.79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідачем грошові зобов`язання у повному обсзі щодо оплати вартості отриманого товару виконано не було.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача оплату вартості отриманого товару у сумі 10668,90грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" до Фізичної особи-підприємця Наніша Віталія Михайловича про стягнення 10 668,90 грн., - задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи Наніша Віталія Михайловича ( АДРЕСА_1 , Індентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКС" (вул.Московська,54,Ніжин,Ніжинський район, Чернігівська область,16608, Код ) суму боргу у розмірі 10 668 /дес`ять тисяч шісот шістдесят вісім/ грн. 90 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 /дві тисячі сто дві / грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст складено 08 вересня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут