ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4062/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.,

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 (суддя Мілєва І.В.)

у справі №904/4062/20

за позовом Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, Дніпропетровська область, м. Дніпро

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південно-східне міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 № 54/17-р/к

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада звернулася до господарського суду з позовною заявою до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якій просить суд визнати недійсним рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 № 54/17-р/к Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції по справі № 54/5-20.

Позивач разом із позовною заявою подав до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої просив суд зупинити дію рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 № 54/17-р/к Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції по справі № 54/5-20 до набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області законної сили.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою Дніпровською міською радою подано апеляційну скаргу, згідно якої остання просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/4062/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що ним оскаржується незаконне та необґрунтоване рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 №54/17-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №54/5-20. Позовні вимоги Дніпровської міської ради підлягають забезпеченню шляхом зупинення дії вказаного рішення з метою уникнення втрат бюджету міста за рахунок надходжень плати за землю, оскільки платники мають змогу самостійно ознайомитися з рішенням територіального відділення Антимонопольного комітету та припинити перерахування коштів до бюджету міста, сподіваючись, що оскаржуване рішення колегії змусить Дніпровську міську раду внести зміни в рішення від 18.12.2019 №8/52 та 9/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста». Крім того оскаржуване рішення Антимонопольного комітету України використовується у якості доказів у інших провадженнях з приводу оскарження рішень Дніпровської міської ради щодо ставок земельного податку та розміру орендної плати. Це призведе до того, що Дніпровська міська рада буде позбавлена можливості оскаржити ці рішення в загальному порядку, що є прямим порушенням принципу доступу до правосуддя і впливає на законні права територіальної громади міста. Окрім того, у разі незупинення судом дії рішення, Дніпровська міська рада вимушена буде виконати вказівки, викладені в оскаржуваному рішенні, що в подальшому призведе до значних втрат бюджету.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/4062/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 10.09.2020.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Слов`янський базар» подано письмові пояснення та зазначено, що ухвалою господарського суду від 21.08.2020 у справі №904/4062/20 останнє залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. У своїх поясненнях третя особа вказує, що ч. 5 ст. 60 передбачено, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України. З наведеної норми вбачається, що обов`язкові підстави для зупинення рішення від 23.06.2020 №54/17-р/к, які були б передбачені законом відсутні. Звертаючись з заявою про забезпечення позову позивачем не надано жодних доказів наявності обставин для застосування заходів забезпечення позову. Самі лише посилання на потенційну можливість отримання бюджетом втрат за рахунок надходження плати на землю, внаслідок того, що платники можуть самостійно ознайомитися з оскаржуваним рішенням є лише припущенням позивача, яке не підтверджене належними доказами. До того ж, оскаржуване рішення Адміністративної колегії жодним чином не зупиняє дію рішень 8/52 та 9/52, а лише зобов`язує Дніпровську міську раду у двомісячний строк привести їх у відповідність до антиконкурентного законодавства. З огляду на зазначене, третя особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення ухвалу господарського суду залишити без змін.

Відповідач згідно відзиву зазначає, що рішенням було встановлено певний юридичний факт, а саме антиконкурентні дії органів місцевого самоврядування, що може призвести до обмеження конкуренції. Статтею 60 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України в судовому подяку призводить до автоматичного зупинення його виконання на час розгляду справи в суді. Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення не може розглядатися як підстава для забезпечення позову. Окрім того відповідач зазначає, що нормами ГПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Достатньо обґрунтованими для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. З урахуванням викладеного, відповідач вважає ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Представники сторін та третьої особи з`явились в судове засідання.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 №54/17-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №54/5-20 вирішено:

1. Визнати дії Дніпровської міської ради, які полягали у встановленні в рішеннях від 18.12.2019 №8/52 та від 18.12.2019 №9/52 різних ставок податку за користування земельними ділянками та різних ставок орендної плати за користування земельними ділянками за додатковими критеріями (в залежності від площі земельної ділянки; здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами) порушенням, передбаченим пунктом 3 статті 50 та частиною першою статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що можуть призвести до обмеження конкуренції.

2. Зобов`язано Дніпровську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення рішень Дніпровської міської ради від 18.12.2019 №8/52 та від 18.12.2019 №9/52 у відповідність до вимог законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом визначення єдиного підходу до ставок податку та річного розміру орендної плати за користування земельними ділянками з однаковим цільовим призначенням.

Дніпровською міською радою до господарського суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якій просить суд визнати недійсним рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 № 54/17-р/к Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції по справі № 54/5-20. Окрім того позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, господарський суд зазначив, що позивач не обґрунтував подану заяву, зазначені в заяві обставини є лише припущеннями позивача, а посилання щодо понесення бюджетом втрат у разі незупинення дії оскаржуваного рішення не підтверджено належними розрахунками та доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Законом України "Про захист економічної конкуренції" визначено правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, зокрема, обмеження монополізму в господарській діяльності, здійснення заходів щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки суб`єктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції, здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування та органами адміністративно-господарського управління та контролю.

Частиною 4 ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини 1 цієї статті, частини 1 ст.30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з: порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду. Рішення органу Антимонопольного комітету України, передбачене цією частиною, може бути прийняте за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету України. Таке рішення може прийматись як перед поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується.

У відповідності до частини 3 ст. 60 цього Закону прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

Згідно з частиною 4 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною 1 ст.48 цього Закону, частиною 1 ст.30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини 5 ст.57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини 3 ст.58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини 3 ст.48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 №54/17-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №54/5-20 прийнято у зв`язку з порушенням позивачем пункту 3 статті 50 та частини першої статті 15 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що можуть призвести до обмеження конкуренції.

Отже прийняття господарським судом Дніпропетровської області до розгляду позовної заяви Дніпровської міської ради про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 №54/17-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №54/5-20 у даній справі зупиняє дію такого рішення.

Разом з тим незалежно від положень частини 4 цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України (частина 5 ст.60 цього Закону).

Колегія суддів зазначає, що частина 5 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення органу Антимонопольного комітету України може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав.

Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до частини 5 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, а відтак у даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом, проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі № 910/773/19.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач вказує, що метою забезпечення позову є уникнення втрат бюджету міста за рахунок надходжень плати за землю, оскільки платники мають змогу самостійно ознайомитися із рішенням Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 №54/17-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №54/5-20 та припинити перерахування коштів до бюджету міста, сподіваючись, що оскаржуване рішення колегії змусить Дніпровську міську раду внести зміни у рішення від 18.12.2019 №8/52 та 9/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста».

Разом з тим вказані обґрунтування є лише припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимим доказами в розумінні ст. 76,77,78 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому позивачем в обґрунтування поданої заяви не наведено обставин, які свідчили б про ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду у разі задоволення такого позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду по суті спору. Не надано позивачем і доказів понесення чи загрози понесення у майбутньому збитків бюджетом міста, як не надано і відповідних розрахунків щодо розміру таких збитків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.06.2020 №54/17-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №54/5-20.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятої ним ухвали.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/4062/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 у справі №904/4062/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.09.2020.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А.Коваль