ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/3051/19

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 1) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14)

до Фізичної особи-підприємця Буртового Олексія Юрійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами великоваговим транспортним засобом, а саме - 5787,59 грн. за перевищення нормативно-вагових параметрів згідно акту № 0020843 від 07.08.2018 р.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

прокурор: Холоденко А.С. (посвідчення № 042853);

від позивача: Шабатіна І.О. (посвідчення № 1724 від 06.05.2020 р.; виписка з ЄДРПОУ);

відповідач: Буртовий О.Ю. (паспорт).

Обставини справи:

Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Буртового Олексія Юрійовича (далі - ФОП Буртовий О.Ю., відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами великоваговим транспортним засобом, а саме - 5787,59 грн. за перевищення нормативно-вагових параметрів згідно акту № 0020843 від 07.08.2018 р., що еквівалентно сумі 184,80 євро.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначає, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області, на підставі Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р., на автодорозі М-01 Київ - Чернігів - Н. Яриловичі на 124 км 07.08.2018 р. було здійснено габаритно-ваговий контроль автопоїзду: автомобіль (тягач) марки Renault, модель Magnum АЕ 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки Fruehauf, модель Benalu 134С, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевізником якого встановлено Фізичну особу-підприємця Буртового О.Ю. За результатами контролю 07.08.2018 р. було складено акт № 0020843 про перевищення транспортним засобом нормативновагових параметрів, яким зафіксовано порушення вимог ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме - надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень. При цьому, перевезення здійснювалося без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України. До вказаного акту був проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.08.2018 р., згідно з яким за перевищення параметрів було нараховано до сплати 184,80 євро. З урахуванням викладеного, прокурор звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами великоваговим транспортним засобом, а саме - 5787,59 грн. за перевищення нормативно-вагових параметрів згідно акту № 0020843 від 07.08.2018 р., а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.12.2019 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 27.01.2020 р.

20.01.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 17.01.2020 р. (вх. № 1264/20 від 20.01.2020 р.), відповідно до якого відповідач просить суд у задоволенні позову заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування з ФОП Буртового О.Ю. відмовити в повному обсязі, з огляду на те, що розрахунок плати за проїзд було складено, на переконання відповідача, з порушенням встановлених вимог щодо форми, змісту та порядку складання, оскільки розрахунок не містить назви та технічних характеристик вагового комплексу, не зазначено дані про вимірювальне і зважувальне обладнання, яке використовувалось для визначення факту перевищення. Крім того, за твердженням відповідача, водію не було надано документи щодо метрологічної атестації вимірювального приладу, а також відсутня методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси транспортних засобів із вантажем, що змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі. Також відповідач зазначав, що транспортний засіб відповідача не був затриманий, а протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції не складався. Водночас, відсутність інформації про назву, технічні характеристики, наявність свідоцтва про метрологічну реєстрацію ваг в ДП Укрметртестстандарт на предмет їх відповідності технічним характеристикам у складених 07.08.2018 р. акті № 0020843 та розрахунку, є доказом порушення з боку Укртрансбезпеки процедури проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу. Відповідач також відзначив, що, виходячи з розрахунку, пройдена частина маршруту визначена як відстань між пунктом навантаження та пунктом розвантаження, у той же час доказів на підтвердження того, що 462 км - це саме пройдена частина маршруту, позивач суду не надав, що свідчить про необґрунтованість розрахунку.

Також 20.01.2020 р. до господарського суду Київської області від ФОП Буртового О.Ю. надійшло клопотання б/н від 17.01.2020 р. (вх. № 1263/20 від 20.01.2020 р.) про зупинення провадження у справі, відповідно до якого відповідач просив суд зупинити провадження у даній справі до розгляду справи № 926/16/19 Великою Палатою Верховного Суду. В обґрунтування клопотання відповідач зазначав, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 03.07.2019 р. справу № 926/16/19 за позовом керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Приватного будівельно-виробничого підприємства "Новобуд-М" про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 24747,26 грн. передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів того, що заявник касаційної скарги оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12.08.2019 р. було прийнято до розгляду справу № 926/16/19, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на 16.10.2019 р.

24.01.2020 р. до господарського суду Київської області від Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив № 66-2425вих20 від 22.01.2020 р., відповідно до якої прокурор зазначив, що зважування автомобільного транспорту було проведено на автоматичному приладі для зважування дорожніх засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA, справність якого підтверджено Сертифікатом перевірки типу серії СТ №000438 від 27.11.2017 р. та Сертифікатом відповідності від 20.12.2017 р., які видані ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"). Працівниками Укртрансбезпеки у Чернігівській області 07.08.2018 р., на підставі чинних нормативно-правових актів, проводилося вимірювання осьових навантажень відповідно до Порядку № 879 та Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, що свідчить про встановлення достовірного показника навантаження на осі автомобіля. Розрахунок було проведено відповідно до затвердженої формули (з урахуванням положень пунктів 30, 31-1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р.). Оскільки відповідачем не було використано право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, а продовжено рух до місця розвантаження, який зазначено у товарно-транспортній накладній від 07.08.2018 р. № 23 до смт. Криве Озеро, Миколаївської області, то при здійсненні розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 184,80 євро Уктртрансбезпекою використано відстань, яку подолав порушник, а саме - 462 км.

У судовому засіданні 27.01.2020 р. прокурор залишив вирішення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на розсуд суду. Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явились. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.01.2020 р. було зупинено провадження у справі № 911/3051/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 926/16/19.

02.07.2020 р. до господарського суду Київської області від прокурора у справі надійшла заява № 05/09/2-794вих-20 від 25.06.2020 р. (вх. № 13407/20 від 02.07.2020 р.) про поновлення провадження у даній справі, мотивована тим, що постановою Великої палати Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 926/16/19 касаційну скаргу Приватного будівельно-виробничого підприємства "Новобуд-М" залишено без задоволення, рішення судів - без змін, а відтак, обставина, яка стала підставою для зупинення провадження у справі № 911/3051/19, на даний час усунута.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.07.2020 р. було поновлено провадження у справі № 911/3051/19, судове засідання з її розгляду призначено на 03.08.2020 р.

У судовому засіданні 03.08.2020 р. прокурор підтримував позовні вимоги, зокрема, з огляду на те, що зважування автомобільного транспорту відповідача було проведено на автоматичному приладі, справність якого підтверджено Сертифікатом перевірки, а у водія ФОП Буртового О.Ю. не було жодних зауважень під час проведення перевірки; представник позивача підтримувала позицію прокурора, а також зазначала, що відповідач під час перевезення вантажу повинен був забезпечити його сталість, що передбачено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні"; відповідач проти позову заперечував, мотивуючи вказане тим, що Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, яку було використано посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області для встановлення перевищення транспортним засобом відповідача нормативновагових параметрів, не може, на думку останнього, застосовуватись до вантажів, які переміщуються.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.08.2020 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи на 31.08.2020 р.

07.08.2020 р. до господарського суду Київської області від прокурора у справі надійшла заява № 66-8007вих20 від 03.08.2020 р. (вх. № 16698/20 від 07.08.2020 р.) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої прокурором було уточнено реквізити, на які, в разі задоволення позовних вимог, підлягає стягненню заборгованість.

У судовому засіданні 31.08.2020 р. прокурор та позивач позов підтримували. Відповідач проти позову заперечував.

У судовому засіданні 31.08.2020 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

07.08.2018 р. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області на автодорозі М-01 Київ - Чернігів - Н.Яриловичі 124 км було здійснено габаритно-ваговий контроль автопоїзду: автомобіль (тягач) марки Renault, модель Magnum АЕ 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки Fruehauf, модель Benalu 134С, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказана перевірка здійснювалась згідно направлення на перевірку від 06.08.2018 р. № 018644 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок у період з 06.08.2018 р. по 12.08.2018 р.

Автомобільним перевізником вантажу є Фізична особа-підприємець Буртовий О.Ю., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 23 від 07.08.2018 р.

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю 07.08.2018 р. було складено акт № 0020843 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, яким зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень.

Поряд з цим, за результатами проведеного габаритно-вагового контролю було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0015354 від 07.08.2018 р., якою зафіксовано факт перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень - допустиме осьове навантаження становить 11 т; 11 т; 8 т; 8 т; 8 т, а фактичне - 6,1 т; 9,95 т; 8,5 т; 8,3 т; 8,5 т. Під час перевірки був присутній водій Капустян О.М., який будь-яких заперечень не надав.

Зважаючи на викладене, уповноваженими посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області було проведено розрахунок у відповідності до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р., згідно з яким за перевищення нормативних параметрів було нараховано до сплати 184,80 євро. Розрахунок проведений відповідно до затвердженої постановою формули, а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де (П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі). П = (462 х 0,2)х2 = 184,80 євро.

Оскільки курс гривні до 100 євро складав 3131,8150 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 07.08.2018 р., то загальний розмір плати за проїзд, нарахованої ФОП Буртовому О.Ю., було визначено в сумі 5787,59 грн.

Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області звернулось з листом № 2177/40-18 від 10.10.2018 р. до ФОП Буртового О.Ю., в якому просило внести плату за проїзд у сумі 184,80 євро.

Як слідує з позову, вказаний лист залишився без відповіді, сплату здійснено не було.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Також статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека).

Відповідно до п. 1 даного Положення Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з пп. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Пунктом 8 Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до пп.пп. 15, 27 п. 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з ч. 3 п. 2 вищезазначеного Порядку, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з п 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до п. 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 р. № 1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, у тому числі, здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 р. № 422; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30, 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю № 879.

Згідно з п. 30 Порядку № 879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг)хВ, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Окрім цього, п. 26 Порядку № 879 встановлено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що при проведенні габаритно-вагового контролю, складанні відповідної довідки, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, здійсненні розрахунку плати за проїзд, посадові особи управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області діяли на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а також з дотриманням вимог чинного законодавства.

Проте, незважаючи на вказане, Державною службою України з безпеки на транспорті, за наявності відповідних підстав, заходів щодо звернення з позовною заявою до суду про стягнення з відповідача коштів у примусовому порядку для захисту інтересів держави з метою їх надходження до Державного бюджету України не вжито, що підтверджується листом Управління Укртрансбезпеки у Чернігівської області від 09.04.2019 р. № 2497/05/15-19, з яким воно звернулося до прокуратури Чернігівської області для ініціювання стягнення даних коштів у примусовому порядку з огляду на те, що Управління Укртрансбезпеки у Чернігівської області не наділене правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Враховуючи норми Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Верховний Суд у своїй постанові у справі № 820/1203/17 від 06.06.2018 р. вказав, що Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 820/1203/17 від 06.06.2018 р. звернула увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежується лише нарахуванням такої плати.

Поряд з цим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що прокурором було доведено нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Слід зазначити, що згідно з п. 6 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, одним з джерел формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відтак, визначена у встановленому порядку плата за проїзд, не оскаржена та не сплачена перевізником у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, зокрема, що будь-яких вагових обмежень його транспортний засіб не перевищував, та що прокурором не подано доказів проходження метрологічної атестації вимірювального приладу, за допомогою якого здійснювалося зважування належного відповідачу транспортного засобу.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо проходження метрологічної повірки обладнанням, за допомогою якого здійснювалось зважування, слід зазначити, що в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю вказується, що зважування здійснено в пункті габаритно-вагового контролю ППВГК 062 124 км а/д М-01 Київ - Чернігів - Нові Яриловичі, і до матеріалів справи надано сертифікат перевірки від 27.11.2017 р. приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA, а також сертифікат відповідності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь 030T-AS2-PWIA від 20.12.2017 р.

Поряд з цим, суд зазначає, що дії посадових осіб Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області відповідачем не оскаржувалися і про незгоду водія з даними зважування у складених за наслідками вагового контролю акті та довідці, у тому числі - про ненадання під час перевірки доказів метрологічної атестації, не зазначено.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Водночас, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що безпосередньо характеристики сипучого вантажу, який переміщується при гальмуванні, можуть спричинити перевантаження на вісь (в той час, як загальна маса вантажу не перевищувала допустимих значень), оскільки обов`язок забезпечення сталості та непорушності вантажу покладений на перевізника згідно з вимогами п. 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом № 363 від 14.10.1997 р. Міністерства транспорту України.

Зокрема, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху (п. 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні).

Суд вважає за необхідне також відзначити, шо за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналіз ст. 19 Конституції України, приписів процесуального законодавства та суб`єктного складу сторін свідчить про те, що спори до юридичних осіб (фізичних осіб-підприємців) про стягнення плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки вони не стосуються захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язані з вирішенням питання щодо стягнення коштів. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів (постанови від 06.06.2018 р. у справі № 820/1203/17, від 12.02.2020 р. у справі № 926/16/19).

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з положеннями статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа, якій завдано збитків у результаті порушення її майнового права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами статті 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованою, доведеною та не спростованою відповідачем вимогу прокурора про стягнення з відповідача 5787,59 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих учасниками процесу пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 1) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Буртового Олексія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ) на користь Держави (р/р UA0025002, код отримувача 38054398, УК у м. Чернігові, 22160100) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми, в сумі 5787 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 59 коп., що еквівалентно сумі 184,80 євро.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Буртового Олексія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ) на користь прокуратури Чернігівської області (рахунок UA0006008, МФО 820172 Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач - прокуратура Чернігівської області, ) судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.09.2020 р.

Суддя В.М. Бабкіна