ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Дніпро Справа № 904/5352/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.,

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.) від 26.05.2020р. (дата складання повного тексту рішення - 04.06.2020) у справі № 904/5352/19

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ланорін", м. Дніпро

про зобов`язання припинити виплату дивідендів за простими акціями

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про зобов`язання припинити виплату дивідендів за простими акціями у відповідності до ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020р. у справі № 904/5352/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020р. у справі № 904/5352/19 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує наступне:

- позивач у відповідності до ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства» має право вимагати від відповідача здійснення обов`язкового викупу належної позивачу акції, що безпідставно не здійснюється відповідачем;

- відповідно до ст. 31 Закону України «Про акціонерні товариства», у випадку наявності в акціонерного товариства зобов`язання з викупу акцій воно не має права здійснювати виплату дивідендів, що здійснюється відповідачем у даний час, зокрема на користь ТОВ "Ланорін";

- позивачем виконані приписи ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо звернення до відповідача з вимогою про викуп акції та надані необхідні документи для цього, тобто позивачем підтверджено реальність наміру продати акцію;

- зобов`язання припинення виплати дивідендів за простими акціями є передбаченим чинним законодавством ефективним способом захисту порушених прав позивача, пов`язаних з не викупом відповідачем належної йому акції, тому судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020р. у справі № 904/5352/19; повідомлено учасників справи, що у зв`язку із встановленням на період дії карантинних заходів в Україні тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання постанови Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), враховуючи Рекомендації Ради суддів України, викладені у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, відтерміновано розгляд судових справ на період дії карантину, про дату та час судового засідання з розгляду справи учасників буде повідомлено ухвалою суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2020р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 10.09.2020р. о 10:30 год.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, посилаючись при цьому на не подання позивачем необхідних документів для здійснення викупу належної йому акції, зокрема передбачених Законом України «Про захист персональних даних», а тому до відповідача не можуть бути застосовані обмеження встановлені ст. 31 Закону України «Про акціонерні товариства».

Представник третьої особи у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні також заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить у її задоволенні відмовити, вказуючи про не вчинення позивачем необідних дій для прийняття пропозиції відповідача про викуп акцій, що свідчить про відсутність згоди позивача на продаж акції та реального інтересу позивача на укладення відповідного договору.

Зазначає третя особа і про відсутність об`єктивних перешкод у реалізації позивачем свого права на продаж акції та відсутність порушення його прав та інтересів, які-б могли бути захищені шляхом припинення виплати дивідендів іншим акціонерам відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач - ОСОБА_1 є власником однієї простої іменної бездокументарної акції Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (найменування змінено на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"), що підтверджується випискою вих. № 0185/1 від 30.10.2019 про стан рахунку в цінних паперах на 30.10.2019 (арк.с. 9).

18.10.2019 відбулись позачергові загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", про що складено протокол (арк.с. 19-26). Відповідно до порядку денного, позачерговими загальними зборами розглянуто, зокрема, питання про прийняття рішення про зміну типу товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство; запропоновано змінити тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, доручити Генеральному директору товариства здійснити всі дії, необхідні для державної реєстрації змін, що вносяться, відповідно до вимог законодавства (питання №4 порядку денного).

З цього питання на позачергових загальних зборах акціонерів товариства 18.10.2019 більш як трьома чвертями голосів вирішено: змінити тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство; доручено Генеральному директору товариства здійснити всі дії, необхідні для державної реєстрації змін, що вносяться, відповідно до вимог законодавства. Рішення набрало чинності з моменту складення протоколу про підсумки голосування на позачергових загальних зборах.

Як вбачається з протоколу від 18.10.2019, за прийняття рішення по питанню №4 голосувало "за" - 1 426 247 268 голосів, що складає 99,99908088%, "проти" проголосувало 10 253 голосів, що складає 0,00071887%, "утрималось" - 2 856 голосів, що складає 0,000200247%.

Позивач - ОСОБА_1 на позачергових загальних зборах акціонерів 18.10.2019 голосував проти прийняття рішення про зміну типу товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, що не заперечується відповідачем.

В повідомленні вих. № 52-16/832 від 24.10.2019 (арк.с. 10) відповідач роз`яснив позивачу його право вимагати обов`язкового викупу Акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" простих іменних акцій за ціною 1 акція - 7,98 грн.

06.11.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. б/н від 30.10.2019 (арк.с. 8) про викуп належних йому простих іменних акцій ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" у кількості одна штука за ціною, не нижчою за їх ринкову вартість, визначену відповідно до статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства".

Листом вих. б/н від 01.11.2019 (арк.с. 11) відповідач повідомив позивача, що він не має правових підстав для задоволення вимоги, оскільки: по-перше, до неї не додані копії паспорта та ідентифікаційного номера, а також відсутня згода на оброблення персональних даних акціонера; по-друге, звернення акціонера адресоване Генеральному директору Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Порядок та умови здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій регулюється розділом ХІІ Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" викуп акцій - це придбання акціонерним товариством за плату розміщених ним акцій.

За приписами п. 11 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства", обов`язковий викуп акцій - це обов`язкове придбання за плату та на вимогу акціонера розміщених товариством акцій.

За змістом п. 13 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства", прийняття рішення про викуп товариством розміщених ним акцій віднесено до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства.

Частиною першою статті 66 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що акціонерне товариство має право за рішенням загальних зборів викупити в акціонерів акції за згодою власників цих акцій. При цьому частина перша статті 66 Закону України "Про акціонерні товариства" містить вимоги до змісту рішення загальних зборів, а також закріплює обов`язок товариства придбавати акції у кожного акціонера, який приймає (акцептує) пропозицію (оферту) про викуп акцій, за ціною, вказаною в рішенні загальних зборів.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, акціонерне товариство зобов`язане викупити належні акціонерові акції (ч. 3 статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства").

Частиною першою ст. 68 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про вчинення товариством значного правочину.

Згідно з ч. 2 ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства", акціонерне товариство не має права здійснювати виплату дивідендів за простими акціями у разі, якщо товариство має зобов`язання про викуп акцій відповідно до статті 68 цього Закону.

Предметом позову є зобов`язання відповідача припинити виплати дивідендів за простими акціями у відповідності до ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання припинення виплати дивідендів не може розцінюватися як ефективний, оскільки задоволення позовних вимог не матиме наслідком реальний захист права і не призведе до відновлення прав та інтересів позивача, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, за приписами статті 15 ЦК України, кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003.

Статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. При цьому визначений вказаними статтями перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у названих статтях, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005.

Як свідчать матеріали справи, апелянт вбачає порушення свого права саме у не викупі відповідачем належної йому акції та не сплаті її вартості, втім позов пред`явлено не про зобов`язання відповідача здійснити викуп акції та укладення відповідного договору, а про зобов`язання відповідача припинити виплату дивідендів за простими акціями іншим акціонерам, які здійснюються на підставі раніше прийнятого рішення загальних зборів АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", тобто предмет позову не знаходиться у взаємозв`язку з підставою його пред`явлення, а позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права, який не призведе до відновлення порушених прав позивача внаслідок не здійснення відповідачем викупу належної йому акції.

При цьому, апеляційний суд, також вважає за необхідне зазначити, що здійснення відповідачем виплат дивідендів за простими акціями іншим акціонерам безпосередньо не стосується прав та інтересів позивача, порушення яких і є необхідною передумовою для судового захисту особи та задоволення позову в силу ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4 ГПК України.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 26.05.2020р. відсутні.

Згідно з ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 881,50 грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 126, 129, 269, 270, 275-284, 287, 328 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020р. у справі № 904/5352/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020р. у справі № 904/5352/19 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 14.09.2020 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз