ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Справа№ 910/1838/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020

у справі № 910/1838/20 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 6 959,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та короткий зміст рішення та мотиви його прийняття

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 6 959,70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно доставив вантаж за залізничними накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841, 41181868, 41181884, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 6 959,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" штраф у розмірі 6 959,70 грн., судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що за залізничними накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841 вантаж, відправлений 27.07.2019 зі станції Одеса-Порт (Одеської залізниці) мав бути доставлений до станції призначення Рудки (Львівської залізниці) 02.08.2019 (враховуючи, що відстань перевезення 821 км), однак, фактично прибув 08.08.2019 (підтверджується відміткою в графі 52 зазначеної накладної), відтак, період прострочення доставки вантажу складає 5 діб, а за залізничними накладними №№ 41181868, 41181884 вантаж, відправлений 28.07.2019 зі станції Одеса-Порт (Одеської залізниці) мав бути доставлений до станції призначення Рудки (Львівської залізниці) 03.08.2019 (враховуючи, що відстань перевезення 821 км), однак, фактично прибув 08.08.2019 (підтверджується відміткою в графі 52 зазначеної накладної), відтак, період прострочення доставки вантажу складає 4 доби. Відповідачем не надано суду доказів того, що порушення строків доставки вантажу сталося не з вини залізниці. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення порушень щодо несвоєчасної доставки вантажу, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає. Відповідач не довів належними та допустимими доказами неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, з огляду на що, твердження відповідача про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами є необґрунтованим, відтак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення заявленої суми витрат на 80% (до 800,00 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати описані обставини щодо причин пропущення строку на подання апеляційної скарги поважними та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20. Відкрити апеляційне провадження у цій справі та прийняти дану апеляційну скаргу до провадження Північного апеляційного господарського суду. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20 та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір штрафу від неправомірного розміру штрафу в розмірі 6 959,70 грн. до 80% від вказаної суми, тобто до 1 391,94 грн. та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на 80%, тобто до суми 800,00 грн., в решті позовних вимог відмовити повністю. Здійснити розподіл судових витрат. Зупинити виконання оскаржуваного рішення на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

На думку скаржника, рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20 є незаконним, необґрунтованим, прийнятим судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також при прийнятті якого судом не надано оцінки окремим доказам у справі, неправильно застосовано норми матеріального права, а також не зазначено оцінки та мотивів відхилення заперечень відповідача, а також доказам, на основі яких позивач обґрунтував свої позовні вимоги, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає зміні в частині зменшення розміну стягнутого судом штрафу, у зв`язку із тим, що стягнутий судом штраф в сумі 6 959,70 грн. є надмірно великим, а також джерелом отримання позивачем невиправданих додаткових прибутків, оскільки прострочення терміну доставки вантажу не завдало жодних збитків позивачу та не вплинуло на його господарську діяльність, тоді як вантаж було доставлено відповідачем у повному обсязі та без будь-яких втрат чи пошкоджень.

Також скаржник вважає безпідставним покладання на відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн., оскільки позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи те, що відповідач у апеляційній скарзі жодним чином не спростовує факту порушення терміну доставки вантажу, не заперечує щодо здійснених позивачем розрахунків граничного терміну доставки та визначеного розміру штрафних санкцій.

Позивач вказує на те, що саме на відповідача, як заявника клопотання про зменшення розміру штрафу, покладається обов`язок доведення виняткових обставин та не наведено жодного мотивування визнання рішення незаконним.

Також позивач зазначає, що згідно із ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач стверджує, що витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимими доказами, є реальними, розумними та співмірними, та понесені у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної доставки вантажу та порушенням строку заявлених претензій, натомість відповідачем жодного доказу на спростування зазначеного не надано, тому апеляційна скарга в частині зменшення витрат на професійну допомогу також не підлягає задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020 справу № 910/1838/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20. Призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Київської області від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (замовник, позивач) було укладено договір № 07153/ПЗ-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до умов вищезазначеного договору у липні 2019р. відповідач здійснював перевезення вантажів за накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841, 41181868, 41181884.

Так, за залізничними накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841 вантаж, відправлений 27.07.2019 зі станції Одеса-Порт (Одеської залізниці) мав бути доставлений до станції призначення Рудки (Львівської залізниці) 02.08.2019 (враховуючи, що відстань перевезення 821 км), однак, фактично прибув 08.08.2019 (підтверджується відміткою в графі 52 зазначеної накладної), відтак, період прострочення доставки вантажу складає 5 діб, а за залізничними накладними №№ 41181868, 41181884 вантаж, відправлений 28.07.2019 зі станції Одеса-Порт (Одеської залізниці) мав бути доставлений до станції призначення Рудки (Львівської залізниці) 03.08.2019 (враховуючи, що відстань перевезення 821 км), однак, фактично прибув 08.08.2019 (підтверджується відміткою в графі 52 зазначеної накладної), відтак, період прострочення доставки вантажу складає 4 доби.

У зв`язку з перевищенням строку доставки вантажу, позивач звернувся до відповідача з претензіями про сплату штрафу № 0309-316 від 03.09.2019 та № 0409-319 від 04.09.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно доставив вантаж за залізничними накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841, 41181868, 41181884, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 6959,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно із ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Крім того, обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (далі - Статут), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457, відповідно до п. 1 якого залізничний транспорт загального користування (далі - залізничний транспорт) є однією з базових галузей економіки України, що забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях.

Відповідно до пункту 3 Статуту, його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 17 Статуту перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється місячне планування перевезень.

Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Порядок розроблення, термін подання заявок, затвердження планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються Правилами, а військових перевезень - спеціальними інструкціями.

За змістом пункту 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644 зі змінами та доповненнями (Правила) визначено строки доставки вантажу залізницею. Зокрема, п. 1.1.1 встановлено, що, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

Відповідно до п. 2.1 Правил обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Так, як вже зазначалось, за залізничними накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841 вантаж, відправлений 27.07.2019 зі станції Одеса-Порт (Одеської залізниці) мав бути доставлений до станції призначення Рудки (Львівської залізниці) 02.08.2019 (враховуючи, що відстань перевезення 821 км), однак, фактично прибув 08.08.2019 (підтверджується відміткою в графі 52 зазначеної накладної), відтак, період прострочення доставки вантажу складає 5 діб, а за залізничними накладними №№ 41181868, 41181884 вантаж, відправлений 28.07.2019 зі станції Одеса-Порт (Одеської залізниці) мав бути доставлений до станції призначення Рудки (Львівської залізниці) 03.08.2019 (враховуючи, що відстань перевезення 821 км), однак, фактично прибув 08.08.2019 (підтверджується відміткою в графі 52 зазначеної накладної), відтак, період прострочення доставки вантажу складає 4 доби.

Зазначене не спростовується та не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниць за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Однак, відповідачем не надано суду доказів того, що порушення строків доставки вантажу сталося не з вини залізниці.

Враховуючи доведений факт прострочення відповідачем доставки вантажу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що сума штрафу, яка підлягає стягненню за залізничними накладними №№ 41114935, 41119215, 41119280, 41120841, 41181868, 41181884 складає 6 959,70 грн. (3866,50грн.(провізна плата за кожною з вказаних накладних)*6(кількість накладних)*30%(штраф, що підлягає стягненню за прострочення на чотири і більше діб).

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій на 80% від заявленої суми, а саме: до 1 391,94 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду, не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Таким чином, господарським судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про зменшення штрафних санкцій на 80%, оскільки штраф підлягає стягненню за самий факт допущення порушень щодо несвоєчасної доставки вантажу, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки, а відповідачем не доведено наявності обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшити розмір стягуваного штрафу, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат на учасника справи покладено обов`язок подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач у своєму клопотанні про залучення доказів щодо судових витрат такий опис наводить.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 викладено правову позицію, відповідно до якої положення ч. 5 ст. 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Згідно з практикою ЄСПЛ, відображеною в пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34 - 36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (клієнт) та адвокатом Накоп`юк Ярославом Володимировичем укладено Договір про надання правової допомоги № 01-02 (Договір), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надати клієнту правову допомогу в усіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

05.02.2019 між клієнтом та адвокатським об`єднанням також було укладено додаткову угоду №2, за умовами якої на підставі пункту 1.3. договору клієнт доручає, без обмеження повноважень, адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, що полягає у вивченні, опрацюванні, підготовці поданні/відправленні від імені клієнта процесуальних документів, позовних заяв, консультацій правових висновків, договорів, угод необхідних для представництва та захисту інтересів клієнта в судових справах цивільної, господарської та адміністративної юрисдикції.

На підтвердження виконання робіт сторонами складено Акт виконаних робіт (наданих послуг) № 01-02/03 від 05.02.2020, відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг становить 4000,00 грн. Зазначений акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

На підтвердження фактичної оплати послуг з правничої допомоги в розмірі 4 000,00 грн позивачем надано платіжне доручення № 347 від 05.02.2020.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідач просить суд зменшити суму витрат позивача на правничу допомогу на 80%, тобто до 800,00 грн.

Положеннями ч. ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідач заперечуючи у відзиві на позовну заяву проти покладення на нього витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., вказуючи на неспівмірність заявленої суми зі складністю справи й фактично наданими послугами, не навів та не надав до матеріалів справи № 910/1838/20 доказів на спростування реальності, розумності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу. Саме лише зазначення відповідачем про не співмірність, не є такими доказами.

Принагідно, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити те, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20 слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Акціонерне товариство "Українська залізниця", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1838/20.

4. Справу № 910/1838/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Постанова складена 02.09.2020 у зв`язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім