ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.09.2020 Справа№ 914/1939/20

Суддя Манюк П.Т., розглянувши матеріали

заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман, м. Львів

про забезпечення позову

у справі № 914/1939/20 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман, м. Львів

до відповідача: Малого підприємства ВІКФІЛ, м. Вишневе Київської області

про: визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

встановив:

В провадженні Господарського суду Львівської області (суддя Кидисюк Р.А.) перебуває справа № 914/1939/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» до Малого підприємства «ВІКФІЛ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 10.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.09.2020.

Разом з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою господарського суду від 11.08.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, з мотивів наявності заходів забезпечення позову, вжитих в рамках розгляду Львівським окружним адміністративним судом справи № 380/6158/20.

08.09.2020 через канцелярію Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Гетьман» до Малого підприємства "ВІКФІЛ" про забезпечення позову, у якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни № 402 від 31.07.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2020 року, зважаючи на перебування судді Кидисюка Р.А. у відпустці, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Манюку П.Т.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що 31.07.2020 на підставі оспорюваного виконавчого напису, що є предметом розгляду у цій справі, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62701479 про стягнення з ТОВ «НВП «Гетьман» на користь МП «ВІКФІЛ» боргу в розмірі 14 322 328,93 грн. Цього ж дня, 31.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем було винесено ряд постанов, зокрема: постанову про арешт майна боржника ВП № 62701479, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику; постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 62701479 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у розмірі 15 755 130,82 грн; постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 62701479, якою стягнуто з позивача основну винагороду в сумі 1 432 232, 89 грн; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62701479, якою визначено для боржника такий розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 100 грн., винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документу стягувачу) 100 грн., винесення постанови про стягнення виконавчого збору 100 грн., винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця 100 грн., плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн., винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 100 грн.), що разом становить 569 грн.

03.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем було винесено постанову про розшук майна боржника ВП № 62701479.

Крім цього, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем 04.08.2020 було винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 62701479 якою накладено арешт на кошти, що містяться на відкритих рахунках у 67 банках, перелічених у постанові, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ТОВ «НВП «Гетьман».

Також заявник вказує, що в рамках виконавчого провадження приватним виконавцем вже вчинено безліч активних дій, зокрема, виконавцем було накладено арешт на все майно та кошти боржника (позивача), а також вчинені дії, спрямовані на стягнення заборгованості з позивача, таку заборгованість вже частково стягнуто в розмірі 2 153,79 грн. Покликається, що позивачу доведеться звертатися до приватного виконавця та/або стягувача з вимогою про повернення безпідставно стягнутих кошів в межах виконавчого провадження ВП № 62701479 у разі задоволення позову у цій справі, оскільки механізм автоматичного повернення раніше стягнутих коштів боржнику у разі визнання оскарженого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на законодавчому рівні не закріплений, тому позивач як боржник буде змушений докласти значних зусиль для повернення вже стягнутих з нього коштів.

Водночас, якщо до закінчення розгляду цієї справи приватним виконавцем буде примусово стягнуто чи вилучено інше майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса взагалі втрачає сенс у разі виконання приватним виконавцем спірного виконавчого напису нотаріуса.

Як зазначає заявник, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 380/6158/20 до набрання законної сили рішенням суду в вказаній справі, зупинено дію оскаржених постанов приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про відкриття виконавчого провадження № 62701479 від 31.07.2020 та про арешт коштів боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження № 62701479 від 31.07.2020, а також заборонено приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Вараві Роману Сергійовичу вчиняти будь-які дії у виконавчому проваджені № 62701479 від 31.07.2020 до набранням законної сили рішенням суду у справі за позовом ТОВ «НВП «Гетьман» до приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62701479 від 31.07.2020 та постанови про арешт коштів боржника від 31.07.2020. Дію інших постанов, у тому числі постанови про арешт майна боржника від 31.07.2020; постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 31.07.2020; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.07.2020; постанови про розшук майна боржника від 03.08.2020; постанови про арешт коштів боржника від 04.08.2020 не зупинено.

Однак, на думку заявника, вжиті Львівським окружним адміністративним судом заходи забезпечення позову у справі № 380/6158/20 не є зупиненням стягнення за оскаржуваним у межах розгляду цієї справи № 914/1939/20 виконавчим написом нотаріуса, як і не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову.

Звернення до суду з позовом про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з порушенням приписів закону при його вчиненні нотаріусом, не нівелює обов`язку виконавця вчинити примусові дії з його виконання в порядку та в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про обґрунтованість посилань заявника на можливе виконання спірного виконавчого напису (стягнення коштів) за час вирішення спору в суді.

Натомість, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 402 від 31.07.2020 до розгляду справи по суті та набрання чинності рішенням суду у випадку відмови у задоволенні позову лише відстрочить на період розгляду судової справи проведення виконавчих дій.

Відтак, у заявника наявні обґрунтовані припущення, що невжиття судом заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи, дослідивши в сукупності представлені заявником докази, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується заходами, передбаченими ст. 137 ГПК України чи іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів. Частиною 5 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 № 6-2552цс16 зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 11.10.19 у справі № 910/4762/19 у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. (Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

При розгляді заяви про забезпечення позову у цій справі судом враховано правові позиції, висловлені в постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 та від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, з яких Верховний Суд зробив висновок, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, оскільки існує безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову і місцевий суд правильно застосував статтю 136 ГПК України та обрав заходи забезпечення позову, які відповідають частині 1 статті 137 ГПК України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За своєю правовою природою забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та законних інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони/зобов`язання відповідача вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

У справі "Мікалефф проти Мальти" суд визнав можливість застосування статті 6 до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попереднім або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 (справа "Меркіка та інші проти Мальти").

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом, як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові від 21.12.2019 у справі № 908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При розгляді заяви судом враховано, що відповідно до ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що подані заявником докази, зокрема, інформація про виконавче провадження від 07.09.2020 та банківські виписки належним чином підтверджують вжиття приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження заходів щодо стягнення коштів на підставі виконавчого напису, правомірність якого є предметом позову у цій справі.

Судом також враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Надані заявником докази у достатній мірі обґрунтовують припущення заявника, що у разі можливого задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Гетьман» в рамках заявленого ним позову, реального захисту прав та інтересів товариства не відбудеться, оскільки до цього часу кошти будуть стягнуті і сам по собі судовий процес не буде мати жодного сенсу.

Суд визнає обґрунтованими доводи заявника про те, що звернення стягнення на майно приватним виконавцем за виконавчим провадженням щодо виконання спірного виконавчого напису нотаріуса призведе до можливого протиправного позбавлення власника свого права власності на майно у разі встановлення судом у справі цій справі обставин щодо неправомірності вчинення відповідного виконавчого напису.

До того ж, судом приймається до уваги, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного позивачем виконавчого напису нотаріуса до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача та не завдасть йому шкоди чи збитків, а лише відстрочить на період розгляду судової справи проведення виконавчих дій. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 21.02.2020 року у справі № 910/9498/19.

Ураховуючи викладене, підтвердження в матеріалах справи наявності виконавчого провадження ВП № 62701479 з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису) може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся.

Суд зауважує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року, що залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 у справі № 380/6158/20, якими задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман, визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про відкриття виконавчого провадження № 62701479 від 31.07.2020 та про арешт коштів боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження № 62701479 від 31.07.2020, не можна вважати достатніми заходами щодо захисту прав позивача, оскільки відповідач не позбавлений права повторно звернутися до належного органу примусового виконання судових рішень для примусового виконання спірного виконавчого напису.

У разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі державним чи приватним виконавцем буде здійснено стягнення у безспірному порядку, то позивач (у разі задоволення позову) не зможе поновити свої права в межах цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених прав та інтересів ТОВ «НВП «Гетьман». Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.10.19 в справі № 910/4762/19.

Дослідивши представлені заявником докази, враховуючи ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду через невжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування щодо заявника зустрічного забезпечення.

Суд зауважує, що 09.09.2020 на електронну адресу господарського суду надійшла заява від представника Малого підприємство ВІКФІЛ про проведення розгляду заяви ТОВ «НВП «Гетьман» про вжиття заходів забезпечення позову у судовому засіданні із викликом сторін та у випадку розгляду вказаної заяви із викликом сторін в судове засідання, представник просить забезпечити її розгляд в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Шевченківському районному суду м. Києва чи іншому суду в місті Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 140 ГПК України передбачено, що у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Ознайомившись із зазначеною заявою представника відповідача (Малого підприємство ВІКФІЛ), суд вказає що до неї не долучено жодних доказів чи обгрунтувань, які б свідчили що наданих заявником (Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман) пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, тому суд не вбачає підстав для виклику сторін для дачі пояснень, додаткових доказів та, відповідно, призначати судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд звертає увагу представника Малого підприємства ВІКФІЛ, що за наявності відповідних підстав, він не позбавлений права звернутися до господарського суду із вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у порядку, визначеному ст. 145 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 141, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівнии від 31.07.2020 № 402 до набрання рішення суду у справі 914/1939/20 законної сили.

Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Гетьман (79024, м. Львів, вул. Волинська, 10А, ).

Боржником за даною ухвалою є Мале підприємство ВІКФІЛ (м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, вул. Ломоносова, 42, оф. 23, ).

3. Дана ухвала відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначеному ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя П.Т. Манюк