РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2020Справа № 910/9152/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" до Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталя) Державної прикордонної служби України про стягнення 315 200,35 грн.,

без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2020 року дочірнє підприємство "КиївГазЕнерджи" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталя) Державної прикордонної служби України (далі - Центр) про стягнення заборгованості в розмірі 315 200,35 грн., з яких: 256 908,28 грн. - основний борг, 5 395,07 грн. - інфляційні втрати, 8 884,74 грн. - три проценти річних, 44 012,26 грн. - пеня, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням договору постачання природного газу (для споживачів, що фінансуються з державного чи місцевих бюджетів) від 31 січня 2019 року № 241172/Е/19/54-19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 червня 2020 року позовну заяву Підприємства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9152/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не менше строку карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 30 червня 2020 року про відкриття провадження у справі № 910/9152/20 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 03083, місто Київ, вулиця Ягідна, будинок 58.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 30 червня 2020 року була отримана уповноваженим представником відповідача 9 липня 2020 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення № 873.

Проте відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав та не скористався наданими йому процесуальними правами.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги те, що Центр належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2019 року між Центром та Підприємством було укладено договір постачання природного газу (для споживачів, що фінансуються з державного чи місцевих бюджетів) № 241172/Е/19/54-19, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність споживачу в 2019 році природний газ в об`ємах і порядку, передбачених цим договором, а відповідач, у свою чергу, - прийняти та своєчасно оплатити постачальнику вартість газу в розмірах, строки та у порядку, передбачених цим договором.

Наведений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 1.2 договору річний плановий обсяг постачання газу становить 120,4 тис. куб.м.

Також у зазначеному пункті цієї угоди сторони погодили середньодобові, місячні та квартальні планові об`єми постачання газу, які становлять: у січні - 2,0 тис. куб.м (середньодобовий), 60,0 тис. куб.м (місячний); у лютому - 2,0 тис. куб.м (середньодобовий), 60,4 тис. куб.м (місячний), що в сумі становить 120,4 тис. куб.м (квартальний).

Відповідно до пункту 1.3 договору передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування.

За умовами пункту 2.6 цього правочину обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.3 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених у заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРС.

Відповідно до пункту 2.7 договору фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті споживачем, підтверджується підписаним між постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Складання та підписання сторонами актів приймання-передачу газу відбувається в наступному порядку:

- споживач, до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику засвідчену копію акту послуг розподілу (транспортування) газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/оператором ГТС. В іншому випадку для розрахунку вартості поставленого за цим договором газу застосовується дані оператора ГРМ/оператор ГТС про об`єм розподіленого (транспортованого) споживачу газу. Постачальник має право самостійне звернутись до оператора ГРМ/оператор ГТС для отримання даних про об`єм газу, розподіленого (транспортованого) для споживача протягом розрахункового місяця;

- на підставі відомостей, отриманих у порядку, передбаченому підпунктом 2.7.1 цього договору, постачальник протягом трьох робочих днів готує, підписує в уповноваженого представника, скріплює печаткою та надає для підписання споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період;

- споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою (за її наявності), або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу;

- у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку на підставі даних оператора ГРМ/оператора ГТС. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набранням таким рішенням законної сили обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Згідно з пунктом 2.8 договору акти приймання-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються останнім за ціною 9 608,3333 грн., крім того ПДВ 20 %, разом з ПДВ - 11 530,0000 грн. за 1000 куб.м. (пункт 4.1 договору).

Пунктом 4.3 вказаної угоди передбачено, що ціна газу, встановлена у пункті 4.1 цього договору, може бути змінена у разі ринкового коливання цін на газ, зміни бази для нарахування ПДВ, а також інших змін у податковому законодавстві. Сторони домовились, що ціна газу може бути змінена постачальником в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення споживача про нову ціну та дату початку її застосування.

Відповідно до пункту 4.7 договору оплата вартості газу здійснюється споживачем у такому порядку:

- оплату вартості газу споживач здійснює протягом поточного місяця постачання у розмірі вартості планового обсягу постачання, передбачених договором на місяць поставки газу;

- споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини планового об`єму (обсягу) газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;

- у випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оплата вартості газу за договором здійснюється споживачем грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок постачальника, зазначений у розділі XI цього договору (пункт 4.8 цієї угоди).

За умовами пункту 10.1 зазначеного правочину останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 28 лютого 2019 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Умови цього договору розповсюджують на відносини між сторонами, які виникли з 1 січня 2019 року (частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що у додатковій угоді від 28 лютого 2019 року № 1 до цього договору сторонами погоджено викласти його пункти 1.2, 4.2 та 10.1 у новій редакції.

Згідно з пунктом 1.2 наведеного договору (у редакції додаткової угоди від 28 лютого 2019 року № 1) річний плановий об`єм постачання газу становить 120,4 тис. куб.м, тоді як середньодобові, місячні та квартальні планові об`єми постачання газу становлять: у січні - 1,7 тис. куб.м (середньодобовий), 53,228 тис. куб.м (місячний); у лютому - 1,78 тис. куб.м (середньодобовий), 50,0 тис. куб.м (місячний); у березні - 0,5 тис. куб.м (середньодобовий), 17,172 тис. куб.м (місячний), що в сумі становить 120,4 тис. куб.м (квартальний).

Відповідно до пункту 4.2 договору в редакції додаткової угоди від 28 лютого 2019 року № 1 загальна вартість цього правочину становить 1 500 000,00 грн. та складається з вартості всіх щомісячних договірних обсягів газу, поставлених споживачу протягом дії цього договору та на його умовах згідно актів приймання-передачі природного газу.

Пунктом 4.2 договору в редакції додаткової угоди від 28 лютого 2019 року № 1 встановлено, що останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 березня 2019 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Умови цього договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 1 січня 2019 року (частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Підприємство посилалося на те, що протягом січня-березня 2019 року позивач на виконання умов вищезазначеного договору поставив відповідачу 150,228 тис. куб.м природного газу на загальну суму 1 756 908,06 грн. Проте Центр вартість поставленого природного газу оплатив лише частково, сплативши позивачу 1 499 999,78 грн., заборгувавши таким чином Підприємству 256 908,28 грн.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем Центру природного газу у січні 2019 року на суму 663 122,94 грн. та в лютому 2019 року на суму 604 188,00 грн. підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31 січня 2019 року №0ЕБИ-000236 та 28 лютого 2019 року № 0ЕБИ-000514 відповідно. Вказані акти, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, підписані представниками сторін і скріплені печатками зазначених юридичних осіб.

Відповідач, у свою чергу, оплатив поставлений Підприємством у січні-лютому 2019 року природний газ загальною вартістю 1 267 310,94 грн. у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 6 лютого 2019 року № 149 на суму 615 465,19 грн., від 8 лютого 2019 року № 159 на суму 47 657,75 грн. та від 27 лютого 2019 року № 339 на суму 604 188,00 грн. Належним чином засвідчені копії даних платіжних доручень також наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листами від 5 червня 2019 року № 929/01 та 5 червня 2020 року № 402/01 направляв Центру для підписання примірник акта прийому-передачі природного газу від 31 березня 2019 року № 0ЕБИ-000945 на суму 489 597,12 грн.

У той же час вищезазначений акт відповідач не підписав. У зв`язку з цим відповідно до пункту 2.7 вищевказаного договору обсяг постачання (споживання) газу за березень 2019 року був встановлений Підприємством в односторонньому порядку на підставі даних оператора ГРМ - акціонерного товариства "Київгаз".

Зі змісту листа акціонерного товариства "Київгаз" від 16 грудня 2019 року № 2977/09-1 вбачається, що в березні 2019 року останнє протранспортувало відповідачу природний газ в обсязі 47 000 тис. куб.м, що підтверджується актом приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31 березня 2019 року. Згідно з витягом з інформаційної платформи, постачальником природного газу Центру в березні 2019 року було Підприємство. Таким чином, фактичний обсяг спожитого відповідачем природного газу в березні 2019 року в обсязі 47 000 тис. куб. м віднесено на Підприємство.

Судом також встановлено, що листом від 28 лютого 2019 року № 387/01 позивач на підставі пункту 4.3 вищезазначеного договору повідомив Центр про те, що з 1 березня 2019 року загальна ціна за 1000 (тисячу) куб.м газу за цим договором становить 10 416,9600 грн. з ПДВ.

З огляду на зазначене, вартість газу, поставленого позивачем відповідачу в березні 2019 року, становить 489 597,12 грн. Водночас Центр оплатив вказану вартість газу лише частково у сумі 232 688,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28 березня 2019 року № 580, належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи. Зі змісту даного платіжного доручення вбачається, що зазначена сума була сплачена відповідачем за березень 2019 року на підставі спірного договору. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед Підприємством становить 256 908,28 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором постачання природного газу (для споживачів, що фінансуються з державного чи місцевих бюджетів) від 31 січня 2019 року № 241172/Е/19/54-19, яка становить 256 908,28 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Центр на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до відповідача про стягнення вказаної суми заборгованості, у зв`язку з чим даний позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому природного газу, позивач також просив суд стягнути з Центру 8 884,74 грн. трьох процентів річних та 5 395,07 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу відповідно до наданого Підприємством розрахунку.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача суми цих компенсаційних виплат у розмірі 5 395,07 грн. підлягає задоволенню.

Водночас під час дослідження матеріалів справи судом було встановлено, що при здійсненні позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних Підприємством було допущено арифметичну помилку та вказано, що сума цих компенсаційних виплат становить 8 884,74 грн., тоді як обґрунтованою, арифметично вірною сумою трьох процентів річних є 8 775,15 грн.

Відтак, стягненню з Центру на користь Підприємства підлягає сума трьох процентів річних у розмірі 8 775,15 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 109,59 грн. трьох процентів річних слід відмовити.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором позивач просив суд стягнути з Центру 44 012,26 грн. пені, нарахованої на відповідну суму основного боргу в період з 16 квітня 2019 року по 15 жовтня 2019 року відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір пені є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню.

За таких обставин позов Підприємства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталя) Державної прикордонної служби України (03083, місто Київ, вулиця Ягідна, будинок 58; ідентифікаційний номер 14321618) на користь дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 4-Б; ідентифікаційний номер 39835779) 256 908 (двісті п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот вісім) грн. 28 коп. основного боргу, 44 012 (сорок чотири тисячі дванадцять) грн. 26 коп. пені, 5 395 (п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) 07 коп. інфляційних втрат, 8 775 (вісім тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 15 коп. трьох процентів річних та 4 726 (чотири тисячі сімсот двадцять шість) грн. 37 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" про стягнення з Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталя) Державної прикордонної служби України трьох процентів річних у сумі 109,59 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 вересня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко