ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м.Дніпро Справа № 904/984/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2020 року у справі №904/984/20 (суддя Новікова Р.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Житлово-комунального підприємства "Джерело", с. Красівське Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення пені в розмірі 9479,56 грн, 3%річних в розмірі 704,45 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2020 року у справі №904/984/20 в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Житлово-комунального підприємства "Джерело" про стягнення пені та 3% річних відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що:

- відповідач розрахувався за поставлений йому за період січня 2016 березня 2016 року відповідно до договору постачання природного газу №4039/16-БО-5 15.12.2015 року природний газ з порушенням установлених строків;

- позивач на підставі пункту 8.2. договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9479 грн.56коп. та 3% річних в сумі 704 грн. 45 коп. за загальний період прострочення виконання зобов`язань з оплати з 15.03.2016 року по 17.05.2016 року;

- частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиті енергоносії, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом;

- припис ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, яка не ставить право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником, який використовує природний газ для виробництва теплової енергії, заборгованості за отриманий ним природний газ до набрання чинності цим Законом;

- Житлово-комунальне підприємство "Джерело" є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством; ліцензіями серії АЕ №№ 198289, 198390, 198391 підприємству надано права на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; за умовами укладеного із позивачем договору відповідач отримав газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам;

- нараховані позивачем суми пені та 3% річних згідно з ч. 3 ст. 7 вказаного Закону підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Не погодившись з рішенням суду, позивач, оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що:

- застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних відносин є неправомірним виходячи з того, що Законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості.;

- матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування судом ч.3 ст.7 Закону є неправомірним.

Скаржник просить суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2020 року у справі №904/984/20 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі; відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає, що доводи апелянта не відповідають дійсним обставинам, які підтверджені доказами, дослідженими у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Житлово-комунальним підприємством "Джерело" (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу №4039/16-БО-5 (далі - договір).

За умовами зазначеного договору постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

На виконання умов договору у період з січня по березень 2016 року позивачем було здійснено поставку відповідачу газу на загальну суму 937334 грн.02 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами та скріпленими печатками їх підприємств, у тому числі:

- від 31.01.2016 року на суму 356050,70 грн;

- від 29.02.2016 року на суму 321226,98 грн;

- від 31.03.2016 року на суму 260056,34 грн.

Відповідно до ч.1ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 21.12.2015 року сторони погодили, що оплата обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору).

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Отже, відповідач повинен був остаточно розрахуватися за газ, отриманий: у січні 2016 року, - до 14.02.2016 року; у лютому 2016 року - до 14.03.2016 року; у березні 2016 року - до 14.04.2016 року (включно).

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем розрахунку та переліку операцій по підприємству "Джерело ЖКП" вбачається, що відповідач оплатив вартість отриманого ним газу:

- в січні 2016 року - 10.02.2016 року у сумі 356050 грн.70 коп.;

- в лютому 2016 року - 14.03.2016 року у сумі 250000 грн. та 12.04.2016 року у сумі 71226 грн.98 коп.;

- в березні 2016 року - 12.04.2016 року у сумі 60056 грн.34 коп. та 18.05.2016 року у сумі 200000 грн.

Таким чином, відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю, але з порушенням строків, встановлених договором, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 9479 грн.56 коп. та 3% річних у розмірі 704 грн.45 коп. за прострочення виконання ним грошового зобов`язання за договором.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

30.11.2016 року набув чинності Закон України " Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII.

Відповідно до ст. 2 даного Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 1.2 договору від 15.12.2015 року № 4039/16-БО-5 газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Розрахунком пені та 3% річних за договором з ЖКП "Джерело" від 15.12.2015 року № 4039/16-БО-5 та довідкою по операціях, які були додані позивачам до матеріалів справи, підтверджено, що 17.05.2016 року відповідачем було повністю погашено заборгованість перед позивачем згідно договору від 15.12.2015 року № 4039/16-60-5, а саме до 30.11.2016 року (дати набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII).

Враховуючи вищевикладене, нарахування зазначених у позовній заяві сум є таким, що суперечить ч. 3 ст. 7 згаданого Закону, оскільки дана заборгованість підлягає списанню.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2018 року по справі № 914/2801/16 викладена наступна правова позиція Верховного Суду щодо зобов`язання теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств щодо сплати ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суми пені, інфляційних втрат, 3% річних:

"Твердження позивача (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") про те, що спірні суми пені, інфляційних втрат і 3% річних не списуються автоматично, а можуть бути списані за відповідною процедурою, Суд відхиляє як необгрунтовані, оскільки, як правильно встановили суди першої та апеляційної інстанцій, такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статті 7 Закону.

Суд зазначає, що неналежне ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності не може свідчити про наявність у боржника зобов`язання щодо сплати стягувачу суми пені, інфляційних втрат, 3% річних.

Суд зазначає, що врахувавши приписи статей 1,2, 3, частини 3 статті 7 Закону, статті 117 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та встановивши, що заявлені до стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних втрат було нараховано на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом, а тому такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статті 7 зазначеного Закону, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення Заяви відповідача (ПАТ "НАК "Нафтогаз України")".

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на неправомірність застосування судом першої інстанції до правовідносин між підприємствами положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є безпідставними, оскільки списання нарахованих позивачем сум пені та 3% річних не залежить від включення чи не включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Суд обгрунтовано зазначив, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" підлягає застосуванню до правовідносин сторін як норма прямої дії. Виконання цієї норми не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Зокрема, застосування наведеної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст. ст.1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував. Скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2020 року по справі № 904/984/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: І.О.Вечірко