ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 Справа № 914/998/20

За позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» , м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго», Львівська область, м. Перемишляни

про стягнення 4086,04 грн

Суддя Н.В. Мороз

при секретарі М.С. Банзулі

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Кравчук П.І.

Суть спору:

Позовну заяву подано Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго» про стягнення 4 086,04 грн.

28.04.2020 відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.05.2020.

25.05.2020 через канцелярію Господарського суду Львівської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками ( вх. № 18371/20).

26.05.2020 сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили. Суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та змінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 07.07.2020. Позивача зобов`язано виконати вимоги ухвали від 07.07.2020.

В підготовче засідання 21.07.2020 представник позивача не з`явився. 20.07.2020 на електронну пошту господарського суду подав відповідь на відзив ( вх. № 22122/20), згідно якої зазначив, що відповідачем у відзиві не наведено обґрутнованих підстав, які б спростували аргументи викладені у позовній заяві та просив задоволити позовні вимоги.

21.07.2020 в підготовче засідання представник відповідача не з`явився, однак на електронну адресу Господарського суду надіслав заперечення на відповідь на відзив (вх.№ 22173), в яких зазначив, що не погоджується з відповіддю на відзив поданою позивачем, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню та просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника.

Ухвалою від 21.07.2020 підготовче засідання продовжено на 30 днів з 27.07.2020. Розгляд справи відкладено на 18.08.2020.

Представник позивача в судове засідання 18.08.2020 не з`явився. 03.08.2020 на електронну пошту господарського суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в якому зазначив, що повідомив про всі відомі йому обставини справи та позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В підготовче засідання 18.08.2020 представник відповідача не з`явився, причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.09.2020.Явку сторін визнав обов`язковою.

01.09.2020 на електронну адресу господарського суду від представника

позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

02.09.2020 ухвалою суду у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 01.09.2020 вх. № 25564/20 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

08.09.2020 представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи по суті, однак не забезпечив явки повноважного представника в судове засідання та не повідомив причин неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Позиція позивача.

Між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Наф тогаз України" (далі-позивач) та Комунальним підприємством "Перемишлянитеплоенерго" (далі - відповідач) 21.12.2015 було укладено договір № 1323/16-ТЕ-21 постачання природного газу (далі -договір).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 16 944.73 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, що надані згідно додатку 5 до цього позову.

Відповідач оплату за переданий газ здійснив несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу за договором, позивач просить стягнути з відповідача борг у загальній сумі 4 086,04 грн, що включає : 3 151,17 грн пені, 285,60 грн- три проценти річних, 649,27 інфляційних втрат.

Додатково представник позивача зазначив, що до відповідача не підлягає застосування ч. 3. ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки даним законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також певний порядок списання заборгованості. Однак, матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому застосування ч. 3 ст. 7 Закону України є неправомірним.

Позиція відповідача.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив наступне.

КП «Перемишлянитеплоенерго» є теплопостачальною організацією, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730- V111, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення.

КП «Перемишлянитеплоенерго» погасило заборгованість по основному боргу перед позивачем ще 16 вересня 2016 року.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730- V111.

Ч. 3. Ст. 7 вищевказаного Закону пов`язує можливість ненарахування та списання вже нарахованих пені, інфляційних втрат та 3 % річних у разі погашення основного боргу до набрання чинності цим Законом.

Відповідно, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону №1730- V111, до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, остаточне погашення основної заборгованості комунальним підприємством «Перемишляннитеплоенерго» 16 вересня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» було і є підставою для ненарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних на підставі імперативної норми Закону.

У зв`язку із вищенаведеним, в позові просить відмовити.

Обставини справи.

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та комунальне підприємство «Перемишлянитеплоенерго» (далі споживач) був укладений договір №1323/16-ТЕ-21 на постачання природного газу, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Газ, що продавався за цим договором, використовувався споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За умовами пунктів 2.1.1., 2.1.2., договору, постачальник передавав споживачу з 1 січня 2016 року до 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 18,100 тис. куб.м. у тому числі по місяцях (тис.куб.м.). Обсяги газу, що планувались передати за цим договором могли змінюватись сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку.

Відповідно до пункту 3.4. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлювалась актом приймання-передачі газу.

Згідно з п.5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становила 1 770, 74 грн, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ-2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 806, 15 грн, крім того ПДВ-20%-361,23 грн, всього з ПДВ -2 167,38 грн.

За змістом пункту 6.1 договору, оплата за природний газ здійснювалась споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснювалась до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору, він зобов`язувався сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачувалась пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 8.2 договору). Строк, у межах якого сторони могли звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлений у пункті 10.3 договору тривалістю у 5 років.

Додатковою угодою № 1 від 21.12.2015, сторони вносили зміни в п.1.3 ст. 1 «предмет договору», п.2.1.5 ст.2 «кількість та фізико-хімічні показники газу», п.3.1. ст. 3 «порядок та умови передачі газу», ст. 4 «Порядок обліку газу», підпункт 2 пункту 7.2 статті 7 «првава та обов`язки сторін».

Пунктами 5.1., 5.2 ст. 5 було внесено зміни щодо ціни газу, а саме: « 5.1. Регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.

Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), і є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію.

5.2. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 грн, крім того податок на додану вартість - 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз"-16,0 грн, крім того ПДВ- 20%, всього з ПДВ -19,2.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 786,74 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 2 144,09 грн.».

Додатковою угодою №2 від 21.12.2015, сторонами внесено зміни в п.1.3 ст. 1 «предмет договору».

На виконання умов договору протягом 2016 року Публічне акціонерне товариство НАК «Нафтогаз України» передало, а Комунальне підприємство «Перемишлянитеплоенерго» прийняло природний газ на загальну суму 16 944,73 грн, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач у строки, які визначені договором, за отриманий у 2016 році природний газ розраховувався не своєчасно, допускаючи прострочення щомісячних платежів. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ, позивач нарахував відповідачу 3 151,17 грн -пені, 285, 60 грн - 3% річних та 649, 27 грн- інфляційних втрат, що є предметом позову та підставою звернення позивача до суду для примусового стягнення цих штрафних санкцій.

Судом також встановлено, що Комунальне підприємство «Перемишлянитеплоенерго», як виробник та постачальник теплової енергії видано ліцензії, які були чинними на момент укладення договору: ліцензія АД №040972, яка видана 27.09.2012, Львівською обласною державною адміністрацією на строк з 24.09.2012 до 24.09.2017 року на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими(розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії; ліцензія серії АЕ № 64543 від 27.05.2015, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на строк з 13.05.2015 по 12.05.2020 на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії; ліцензія, видана на підставі рішення Львівської обласної державної адміністрації №137 від 06.11.2017 року на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії.

Оцінка суду.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір постачання природного газу. Відносини поставки урегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, газ, що постачався за цим договором, повинен був бути використаний споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. На його виконання позивач, передавав відповідачу щомісячно протягом 2016 року природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в обсягах, які визначені у договорі, а відповідач зобов`язався його оплатити у строки, визначені договором. За умовами договору, оплата за природний газ здійснювалась споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснювався до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. Проте, у визначені договором строки відповідач не розраховувався, прострочуючи оплату отриманого товару на різний термін, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідальність за порушення строків оплати за отриманий газ, встановлена сторонами у пунктах 6.1,8.2,10.3 договору, якими передбачено право постачальника на нарахування пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків, річних протягом п`яти років з часу порушення зобов`язання споживачем. Посилаючись на зазначені умови договору позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3 151, 17 грн пені, 285, 60 грн 3% річних, інфляційні втрати у сумі 649, 27 грн.

Питання пов`язані з урегулюванням відносин щодо сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, у тому числі і питання пов`язані з організацію взаєморозрахунків, погашення заборгованості, у тому числі, за природний газ, урегульовані у Законі України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016 (далі Закон №1730-V11).

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії та встановлює порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Згідно з положеннями цього Закону, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), яка не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

У статті 7 Закону №1730-V11 передбачено списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Частиною першої цієї статті, встановлено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, дія цього Закону розповсюджується, у тому числі, і на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем у цій справі, зокрема, у відносинах з врегулювання нарахування штрафних санкцій. Сторони у справі підпадають під дію цього Закону, - позивач, як постачальник природного газу, - відповідач, як теплопостачальна організація, згідно з визначеними у статті 1 Закон №1730-V11 термінами.

Судом також встановлено, що хоча відповідач і несвоєчасно розраховувався за отриманий у позивача газ, проте, станом на 30.11.2016 заборгованості у відповідача перед позивачем не було, останній платіж відповідно до розрахунку позивача, відповідачем здійснений 16.09.2016.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону №1730-V11, з дня набрання чинності цим Законом, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Як зазначено вище, Закон набрав чинності 30.11.2016, тобто на цей час заборгованість відповідача була погашена у повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, заявлені до стягнення позивачем штрафні санкції суперечать положенням цього Закону, оскільки з дня набрання чинності цим Законом на заборгованість погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Інших доказів, які б свідчили про зворотнє, позивач суду не надав.

Доводи позивача про те, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості, то застосування ч. 3 ст. 7 Закону №1730-V11 щодо списання заборгованості є неправомірним, спростовуються наступним.

Відповідно до ст.1 Закону №1730-V11 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 3 Закону №1730-V11 визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Згідно з чпастиною першою цієї статті, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до п. 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром ( далі- Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом ; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 р заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних , що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Із змісту ст. ст. 4,5,6 Закону №1730-V11та Порядку вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону №1730-V11 визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф,пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже , до заборгованості, що виникла і погашена до набрання чинності відповідним Законом №1730-V11, не можуть бути застосовані передбачені таким Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Таким чином, виконання ч. 3 ст. 7 Закону №1730-V11 не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18.09.2019 № 922/77/19, 26.03.2020 № 925/853/19, 05.08.2019 №927/934/18, 07.02.2018 №927/1152/16, 14.02.2018 № 908/3211/16, 22.02.18 № 922/4355/14.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено прав позивача, а наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку в позові відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення складено 15.09.2020

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Н.В. Мороз