СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2020 р. Справа № 922/2773/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Здоровко Л.М. , суддя Плахов О.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 (вх.№2032Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області 23.07.2020 у справі №922/2773/16 (повний текст ухвали складено та підписано 24.07.2020 суддею Усатим В.О. у приміщенні господарського суду Харківської області) за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 (вх.№16366 від 16.07.2020) про визнання факту бездіяльності Відділу примусового виконання судових рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління у справі

за позовом фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків,

до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства , м.Харків,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2020 у справі №922/2773/16 у задоволенні скарги ОСОБА_1 (вх.16366 від 16.07.2020) відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, господарський суд мотивував її тим, що державним виконавцем вчиняються усі передбачені чинним законодавством дії задля виконання судового рішення. Однак, у зв`язку з тим, що боржник - Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, перебуває у процедурі банкрутства та є боржником у великій кількості виконавчих проваджень, у тому числі і щодо стягнення заробітної плати, тому існує встановлена законом черговість задоволення вимог, а також у зв`язку з тим, що підприємство у банкрутстві, то господарська діяльність, хоча і здійснюється, однак її результатів недостатньо для швидкого задоволення наявних заборгованостей. Те, що підприємство перебуває у такому фінансовому становищі, не може ставитися у провину виконавчій службі, яка відповідно до вимог закону вчиняє усі необхідні дії та заходи, направлені на виконання судових рішень.

Позивач з вказаною ухвалою не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 23.07.2020 у справі №922/2773/16 та ухвалити нове рішення, яким визнати бездіяльність відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята у порушення ст.1 «Захист права власності» додаткового протоколу до Конвенції про захисту прав людини та основоположних свобод та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у справі «Сокур проти України» (заява №29439/02). Вважає, що ситуація з підприємством-боржником та проблемами здійснення виконавчого провадження у даному випадку співпадають із ситуацією, розглянутою ЄСПЛ у справі «Сокур проти України». Також зазначає, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції»). Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав уваги доводам заявника про те, що при існуючому темпі здійснення відповідачем виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню №33410750 ( до складу якого входять 3592 виконавчих провадження на суму 183171508,00 грн) отримання коштів за виконавчим провадженням заявника може буде здійснено аж через 75 років. При цьому відповідачем не надано суду доказів того, що ним вживаються дієві заходи для прискорення його завершення. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при винесенні рішення були взяті до уваги виключно аргументи відповідача і повністю проігноровано доводи та проблеми фізичної особи- позивача, який внаслідок бездіяльності відповідача (державного органу) зазнав та продовжує зазнавати матеріальні та моральні страждання через неможливість користування своїм майном незаконно вилученим у ОСОБА_1 державою Україна.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено заявнику апеляційної скарги десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 поновлено заявнику апеляційної скарги строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх.№2032Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області 23.07.2020 у справі №922/2773/16. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 14.09.2020 о 12:15 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 11.09.2020 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

08.09.2020 від ОСОБА_1 до суду електронною поштою надійшло клопотання (вх.№8416) про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що 14.09.2020 заявник за сімейними обставинами буде знаходитись за межами Харківської області і не зможе взяти участь у розгляді скарги. Просить суд відкласти розгляд скарги на більш пізню дати, починаючи з 26.09.2020.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом (статті 202, 216 Господарського процесуального кодексу України); не визнавалася вона такою й судом.

У силу приписів частини 2 ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції спливає 18.09.2020, тому у суду немає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

14.09.2020 від Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) до суду надійшов відзив (вх.№8597) на апеляційну скаргу. Відзив поданий з пропущенням строку, встановленого судом в ухвалі суду від 31.08.2020 на його подання, при цьому строк на його подання заявник не просить поновити, зазначаючи, що отримав ухвалу суду 07.09.2020, водночас з матеріалів справи убачається, що ухвала отримана 04.09.2020. Згідно з частиною 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час слухання справи ухвалою суду від 31.08.2020, яку відповідач отримав 07.09.2020, ВДВС - 04.09.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.12.2016 у справі №922/2773/16 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь на користь ОСОБА_1 компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, у розмірі 2756,23 грн. Стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь державного бюджету України 1378,00 грн судового збору.

На виконання рішення виданий відповідний наказ №922/2773/16 від 04.01.2017, який пред`явлено ОСОБА_1 до виконання.

16.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області зі спірною скаргою (вх.№16366), в якій просив суд визнати факт бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного Міжрегіонального управління, а саме: невиконання ним виконавчих проваджень №53288943 та №53827909 у розумні строки. Скаргу обґрунтовував тим, що з моменту початку виконавчих дій минуло більш ніж три роки, але відповідач судові рішення не виконав та кошти заявнику не виплатив, незважаючи на те, що відповідач виявляє бездіяльність, а саме: не здійснює виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Факт відсутності у Законі України «Про виконавче провадження» строків завершення проваджень надає змогу виконавчій службі/відповідачу доволі вільно виконувати свої службові обов`язки. До того ж Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (втратив чинність у 2019) та діючим Кодексом України з процедур банкрутства встановлено мораторій на задоволення вимог кредиторів, чим також користується виконавча служба, аргументуючи неспішність виконання судових рішень. Вважає, що дії відповідача не відповідають засадам виконавчого провадження, зазначеним у пунктах 2, 7 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження».

23.07.2020 господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу.

За приписами ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Згідно зі ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини 1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання судового рішення у справі №922/2773/16 господарським судом Харківської області 04.01.2017 виданий наказ № 922/2773/16.

Наказ пред`явлений стягувачем до виконання, у зв`язку з чим 27.01.2017 відкрито виконавче провадження ВП 53288943, яке входить до складу зведеного виконавчого провадження №33410750, до складу якого входять 3592 виконавчих провадження на загальну суму 183171508 грн (без урахування стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) про стягнення з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства () заборгованості на користь УФПУ, держави, фізичних та юридичних осіб, у тому числі заборгованості зі сплати заробітної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2015 у справі №922/5397/13, зокрема, порушено провадження про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства () та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який не поширюється на стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати.

Протягом виконавчого провадження державним виконавцем виносились постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Надсилались до банківських установ постанови про арешт коштів боржника та платіжні вимоги для безспірного списання грошових коштів з рахунків боржника, також виконавець звертався до суду за отриманням дозволу на реалізацію майна боржника.

За результатами вказаних дій отримані кошти спрямовувались на задоволення вимог у порядку їх черговості.

Вказані дії не заперечуються та не спростовані заявником апеляційної скарги.

Водночас апелянт стверджує, що оскаржувана ухвала прийнята у порушення ст.1 «Захист права власності» додаткового протоколу до Конвенції про захисту прав людини та основоположних свобод та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у справі «Сокур проти України» (заява №29439/02). Вважає, що ситуація з підприємством-боржником та проблемами здійснення виконавчого провадження у даному випадку співпадають із ситуацією, розглянутою ЄСПЛ у справі «Сокур проти України».

Колегія суддів зазначає, що саме у справі «Сокур проти України» Європейський Суд зазначив, що українське законодавство передбачає дві ситуації, коли виконавче провадження щодо державного підприємства може бути зупинене на невизначений період, без будь-якої можливості для стягувачів оскаржити зупинення чи отримати відшкодування за затримку. По-перше, це провадження у справі про банкрутство. Так, суд може заборонити стягнення усіх боргів з боржника, і останній отримує імунітет від відповідальності за затримки у виконанні своїх зобов`язань за тривалість цих проваджень. По-друге, є заборона на відчуження майна державних підприємств для виплати їх заборгованостей. Обидві заборони були застосовані у цій справі і Суд не може заперечувати щодо їх загальної законності. Проте законодавство не надає стягувачу такому, як заявник, чи державному виконавцю жодної можливості оскаржити такі обмеження у випадку їх довільного чи незаконного застосування. Також не може бути подано ніякого позову про відшкодування шкоди за затримки у виконанні, спричинені такими обмеженнями.

Колегія суддів ураховує висновки Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява №56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Однак іншого порядку погашення кредиторської заборгованості у процедурі банкрутства чинним законодавством не передбачено.

Частиною другою статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення у повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі, якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.

У разі, якщо виконавчі документи щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інших вимог, пов`язаних із трудовими правовідносинами, надійшли протягом одного дня і стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог за такими виконавчими документами, відповідні вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Як убачається з наданих Міністерством юстиції України пояснень, незадоволеними на момент звернення скаржника зі скаргою залишаються вимоги більше ніж 2500 стягувачів, вимоги яких надійшли до виконавчої служби раніше.

Доводи апелянта про те, що при існуючому темпі здійснення відповідачем виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню №33410750 (до складу якого входять 3592 виконавчих провадження на суму 183171508,00 грн) отримання коштів за виконавчим провадженням заявника може буде здійснено аж через 75 років є припущенням, оскільки не ґрунтуються на доказах.

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на зазначені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується висновком господарського суду про те, що виконавцем вчинено передбачені чинним законодавством дії задля виконання судового рішення, водночас боржник - Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, перебуває у процедурі банкрутства та є боржником у великій кількості виконавчих проваджень, у тому числі і щодо стягнення заробітної плати, тому існує встановлена законом черговість задоволення вимог. Також суд зазначив, що підприємством у банкрутстві господарська діяльність, хоча і здійснюється, однак її результатів недостатньо для швидкого задоволення наявних заборгованостей. Та обставина, що підприємство перебуває у такому фінансовому стані не може ставитися у провину виконавчій службі, яка відповідно до вимог закону вчиняє усі необхідні дії та заходи, направлені на виконання судових рішень.

Ураховуючи викладене, господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, оскільки судом не встановлено факту бездіяльності ВДВС щодо примусового виконання рішень у зазначеному скаржником виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали господарського суду Харківської області від 23.07.2020 у справі №922/2773/16 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд; -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області 23.07.2020 у справі №922/2773/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.09.2020.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов