РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2020Справа № 910/3419/20

Суддя Господарського суду міста Києва Ягічева Н. І., при секретарі судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка" (вул. Політехнічна, буд. 5, м. Київ, 03056, )

про визнання недійсним рішення загальних зборів

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка" (далі - відповідач; ЖБК " Червона зірка") про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення загальних зборів ЖБК " Червона зірка", які були оформлені Протоколом № 1 загальних зборів від 19.05.2016 року є такими, що прийняті в порушення норм чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі 910/3419/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.04.2020.

Підготовче засідання, призначене на 08.04.2020 не відбулось з причин попередження виникнення та запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 підготовче засідання призначено на 20.05.2020.

30.04.2020 від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі.

30.04.2020 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі.

20.05.2020 через відділ діловодства суду відповідач подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач не є членом Кооперативу ЖБК " Червона зірка", а тому в нього відсутнє його порушене право, позивачем пропущений строк позовної давності, позивачем не доведено порушення процедури скликання та проведення загальних зборів, а також, що позивачем при зверненні до суду порушена предметна юрисдикція. До відзиву також долучена заява відповідача про застосування строків позовної давності.

20.05.2020 цей самий відзив надійшов від відповідача на електронну пошту суду.

09.06.2020 до відділу діловодства суду позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що у позивача наявне його порушене право, позивач не пропустив строк позовної давності, загальні збори були проведені без додержання процедури скликання та позивачем не порушено предметну юрисдикцію.

09.06.2020 позивач подав заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

09.06.2020 позивачем були подані заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

10.06.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про поновлення строку позовної давності, яка мотивована тим, то що позивач дізнався про порушення свого права лише після отримання копії оскаржуваного рішення.

У підготовчому засіданні 10.06.2020 судом оголошено перерву до 01.07.2020.

26.06.2020 через відділ діловодства суду відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, де заперечив проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, заперечив проти задоволення позовних вимог через пропущення позивачем строку позовної давності, предметної юрисдикції та недоведення порушення відповідачем порушень процедури скликання загальних зборів.

01.07.2020 до суду надійшла заява свідків.

01.07.2020 відповідач подав до суду клопотання про виклик свідка.

У підготовчому засіданні 01.07.2020 судом оголошено перерву до 30.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 судом відмовлено у задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка" про залишення позову без руху після відкриття провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 судом відмовлено у задоволенні клопотання Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка" про закриття провадження у справі.

27.07.2020 до відділу діловодства суду надійшла заява про поновлення строку на подання доказів (заяв свідків), до якої додані нотаріально завірені заяви свідків.

30.07.2020 від позивача надійшли заперечення на заяву про поновлення строків на подання доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 поновлено відповідачу строк для подання доказів (заяв свідків), закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3419/20 до судового розгляду по суті на 02.09.2020.

У судовому засіданні 02.09.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представники відповідача проти позову заперечили у повному обсязі та просили відмовити у задоволенні.

В судовому засіданні 02.09.2020 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно статуту, затвердженого 18.04.2015 протоколом загальних зборів №1 членів ЖБК "Червона зірка" (протокол № 1) та зареєстрованого 27.07.2015 відділом з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - статут) 27.03.1998 на підставі протоколу загальних зборів організований та продовжує свою діяльність ЖБК " Червона зірка".

Пунктом 5.1. статуту визначено, що членами кооперативу можуть бути фізичні та юридичні особи - власники квартир або нежилих приміщень у жилому будинку, які досягли 18-річного віку та виявили бажання приймати участь у життєдіяльності кооперативу, дотримуватись цього статуту.

Статтею 12 Закону України "Про кооперацію" визначено, що основними правами членів кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Своє право брати участь в управлінні кооперативом учасники реалізують через загальні збори членів кооперативу, які є вищим органом управління кооперативу, шляхом голосування на них за принципом: кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. (ст. 15 Закону України "Про кооперацію").

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2016 відбулися загальні збори ЖБК "Червона зірка", оформлені протоколом №1, на яких вирішено: обрати головою загальних зборів ОСОБА_2 , обрати секретаря загальних зборів ОСОБА_3 ; До членів правління ЖБК "Червона зірка" обрати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Голову правління ЖБК "Червона зірка" ОСОБА_7 , яка приступає до виконання обов`язків з 24 травня 2016.

На загальних зборах членів Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка", присутні 145 членів кооперативу із 216 членів ЖБК "Червона зірка". Присутні 2/3 від загальної кількості членів кооперативу. Загальні збори членів кооперативу правомочні приймати рішення з питань порядку денного згідно порядку денного згідно статуту ЖБК "Червона зірка", пункт 9.10., пункт 9.2.3., пункт 9.10.1.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями загальних зборів, позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що на загальних зборах в порушення статуту ЖБК "Червона зірка" було обрано голову правління ОСОБА_7 , яка не є власницею квартири АДРЕСА_2 . Також права позивача було порушено шляхом неповідомлення його про дату та час проведення загальних зборів всупереч вимогам ст. 15 Закону України "Про кооперацію". Окрім того, протокол №1 від 19.05.2016 був підписаний лише двома особами, тобто за відсутності кворуму, передбаченого статутом.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти позову з підстав того, що позивач не є членом кооперативу ЖБК "Червона зірка", а тому в останнього відсутнє його порушене право. Також оскаржувані збори були скликані та проведені у відповідності до вимог чинного законодавства та статуту, зокрема, повідомлення про проведення загальних зборів було розміщено 07.05.2016 на стендах у вхідних групах під`їздів. ОСОБА_7 є членом кооперативу та співвласницею квартири АДРЕСА_2 , при цьому, згідно ЖБК "Червона зірка" для обрання особи саме головою правління прямо не передбачено членство у кооперативі як обов`язкову ознаку.

Також відповідачем до матеріалів справи долучені нотаріально засвідчені заяви свідків, в яких, зокрема, зазначено, що оголошення було розміщено за 10 днів до запланованих зборів на стендах, ліфтах, та інших публічних місцях будинку; що на загальних зборах 19.05.2016 були присутні 145 членів ЖБК "Червона зірка" з 216, та рішення прийнято при наявності кворуму, тобто 2/3 від загальної кількості членів кооперативу; та що ОСОБА_1 був присутній та загальних зборах 21.06.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Основними принципами кооперації згідно із статтею 4 Закону України "Про кооперацію" є, зокрема, безпосередня участь членів кооперативної організації у її діяльності, рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос). Відповідно до частини 1 статті 12 цього Закону до основних прав члена кооперативу відносяться, зокрема, право на участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів (частина 3 статті 12 Закону України "Про кооперацію"). Частиною третьою статті 41 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що до приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об`єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону. Здійснення членом кооперативу права на участь у діяльності і управлінні кооперативом, в тому числі при прийнятті рішень органом управління кооперативу забезпечується, в першу чергу, порядком скликання і проведення загальних зборів членів кооперативу, передбаченим статтею 15 Закону України "Про кооперацію" та статутом кооперативу.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Статтею 15 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

По суті, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 грудня 2018).

З викладеного вбачається, що саме на відповідача покладений обов`язок забезпечення належної процедури скликання загальних зборів членів кооперативу для реалізації ними свого права на участь в управлінні кооперативом.

У відповідності до п. 5.4. статуту ЖБК "Червона зірка" в редакції від 18.04.2015 кожний власник квартири жилого або нежилого приміщення в будинку кооперативу на момент реєстрації цього статуту є членом кооперативу. Членство в кооперативі новий власник набуває з моменту набуття права власності на приміщення за будь-яких підстав, передбачених чинним Законом.

В матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 є членом кооперативу Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка", що також не спростовується відповідачем.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду жодних доказів належного повідомлення позивача про дату час і місце проведення загальних зборів 19.05.2016, а лише зазначено про розміщення повідомлення 07.05.2016 на стендах у вхідних групах під`їздів.

При цьому, відсутність чітко визначеної процедури скликання зборів у статуті ЖБК "Червона зірка" в редакції від 18.04.2015 не звільняє відповідача від обов`язку доказування тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Слід зазначити, що обраний особою, що складає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направлення такого повідомлення. У випадку заперечення учасником факту повідомлення його про проведення загальних зборів обов`язок доказування обставин повідомлення позивача про проведення загальних зборів покладається на відповідача, як особу, рішення органу управління якої оспорюється (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019р. у справі №916/2584/18, від 0602.2020р. у справі №906/307/19.)

Щодо доводів позивача про порушення процедури проведення загальних зборів через обрання головою правління ОСОБА_7 , яка за його твердженням не є членом кооперативу ЖБК " Червона зірка" суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про кооперацію" виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу. Правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор не може бути членом кооперативу. Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним правління кооперативу, формує виконавчу дирекцію та виконує функції, делеговані йому правлінням кооперативу. Виконавчий директор несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього обов`язків, визначених контрактом та статутом кооперативу.

З огляду на вищевикладене, норми закону розрізняють правовий статус члена правління та голови правління. Також Закон дозволяє обрання осіб, які не є членами кооперативу.

Також, пунктом 9.2.3. статуту в редакції від 18.04.2015 передбачено обрання членів правління, голови правління кооперативу та виведення їх зі складу правління

Пунктом 9.13.1 статуту встановлено, що члени правління можуть бути членами кооперативу, що не мають заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги перед кооперативом, та разом з головою правління обираються загальними зборами членів кооперативу у кількості не менше 3 чоловік. Члени правління та голова правління обираються строком на 5 років.

Зі змісту викладених норм та положень статуту ЖБК "Червона зірка" не вбачається, що членство у кооперативі є обов`язковою ознакою для зайняття посади голови правління.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню з цих підстав.

Помилковими є і доводи позивача щодо недодержання процедури проведення загальних зборів через підписання протоколу загальних зборів лише двома особами, тобто за відсутності необхідного кворуму.

Так, статтею 15 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

При цьому підписання протоколу загальних зборів не є участю у голосуванні на загальних зборах кооперативу, а отже не може розцінюватись як підстава неправомочності прийняття рішення загальних зборів відповідно до вимог статті 15 ЗУ "Про кооперацію".

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч 1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги з підстав неналежного повідомлення позивача про проведення загальних зборів 19.05.2016 або свідчили про відсутність у нього такого обов`язку, а доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують вищевикладені обставини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог.

Втім, відповідач під час розгляду справи заявив про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права. Позивач подав до суду Заяву про поновлення строків позовної давності, оскільки дізнався про порушення свого порушеного права 31.08.2019р., а саме оскаржуване Рішення отримав лише 28.02.2020р.

У відповідності до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 1, 6 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, згідно протоколу №2 Житлово-будівельного кооперативу "Червона зірка" від 21.06.2016, копія якого міститься в матеріалах справи, на загальних зборах ЖБК "Червона зірка" присутні 110 членів кооперативу. При чому, як вбачається зі змісту вказаного протоколу, ОСОБА_7 була присутня на даних зборах та була головою правління станом на 21.06.2016. ОСОБА_1 також приймав участь у зборах ЖБК "Червона зірка" 21.06.2016, про що свідчить його особистий підпис у списку присутніх, тому позивач міг довідатися про порушення свого права.

Отже, перебіг строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України починається з 21.06.2016, а закінчується 21.06.2019.

До Господарського суду міста Києва позивач звернувся з даним позовом 05.03.2020, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

Суд не враховує доводи позивача щодо початку перебігу строку позовної давності з моменту отримання ним відомостей з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме з 31.08.2019, оскільки вказані документи не є належними та допустимими доказами порушення прав позивача, ОСОБА_1 на цей час було відомо про обрання ОСОБА_7 головою правління ЖБК "Червона зірка", а також позивачем не наведено причин, через які він не міг довідатися про порушення своїх прав після 21.06.2016.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, а позивачем не наведено поважних причин пропущення вказаного строку, суд дійшов висновку про відмову в поновленні строку позовної давності на подання позовної заяви про визнання недійсним рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу »Червона зірка» від 19.05.2016р., в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2020

Суддя Н.І. Ягічева