УХВАЛА

м. Київ

14.09.2020Справа № 910/11715/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Данилової М.В., дослідивши заяву Департаменту патрульної поліції за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) про видачу судового наказу за вимогою до Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ідентифікаційний код 40108646) про стягнення заборгованості за договором № 273 від 05.05.2018 року на послуги з перекачки-стоків у розмірі 3 937,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020 року заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» було задоволено, видано судовий наказ про стягнення з Департаменту патрульної поліції заборгованості за договором № 273 від 05.05.2018 року на послуги з перекачки-стоків у розмірі 3 937,00 грн.

10.09.2020 року Департамент патрульної поліції звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про поновлення строків на подання заяви про скасування судового наказу від 17.08.2020 року.

Суд, дослідивши вказану заяву зазначає таке.

Вимоги щодо форми і змісту заяви про скасування судового наказу та строків її подання передбачено статтею 157 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 91 Господарського процесуального кодексу України містить загальні вимоги щодо оформлення письмових доказів, зокрема, письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01 вересня 2003 року) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

При огляді додатків до позовної заяви судом встановлено, що копії наданих до неї документів не відповідають вище викладеним вимогам, оскільки не містять зазначення назви посади особи, яка засвідчує копії документів, її ініціалів та прізвища, а також дати такого засвідчення.

За висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17, неналежним чином засвідчені документи є недопустимими доказами у справі.

Таким чином, додані до матеріалів заяви у якості доказів в обґрунтування своєї правової позиції документи не можуть вважатися судом належними доказами.

Суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в сумі свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Частинами 1 та 3 статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє (частина 1 статті 240 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статей 248, 249 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складових представництва, а саме факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та обсяг таких повноважень, зокрема право на звернення з відповідним процесуальним документом до суду у конкретний момент часу.

Частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При цьому, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України).

Одночасно, відповідно до статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Вказана вище заява надійшла на електронну адресу суду, однак електронного цифрового підпису не містить.

Пунктом 5 частини 5 статті 157 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Однак, як вбачається із поданих матеріалів, представник заявника подав заяву про скасування судового наказу без електронного цифрового підпису, що не дає можливості суду ідентифікувати особу підписанта заяви, документи, що були долучені до заяви не завірені належним чином, а також до заяви про скасування судового наказу не долучено докази сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 157 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку повернути Департаменту патрульної поліції заяву про скасування судового наказу від 17.08.2020р. у справі №910/11715/20.

Керуючись статтями 157, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. Повернути Департаменту патрульної поліції заяву про скасування судового наказу від 17.08.2020р. у справі №910/11715/20.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 14.09.2020 року.

Суддя Данилова М.В.