ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020м. ДніпроСправа № 904/5292/19 (904/3982/20)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М. за участю секретаря судового засідання Сулима Д.В.

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м.Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, )

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", м. Дніпро (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 6 342,12 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2019 по 21.07.2020 у розмірі 57 305,00грн. та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2020 позовну заяву залишено без руху та позивачу запропоновано протягом 7-ми днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до Господарського суду Дніпропетровської області: докази сплати судового збору в сумі 2 102,00 грн. з інформацією про його зарахування до спеціального фонду державного бюджету та докази направлення Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Дніпро копії позовної заяви з доданими до неї документами (фіскальний чек та поштовий опис вкладення з поіменним переліком документів).

10.08.2020 до господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява від 07.08.2020 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи №904/5292/19 про банкрутство Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №904/5292/19 (904/3982/20) в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.09.2020 о 09:30, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, довідку про розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 , контррозрахунок стягуваної суми та заперечення на відповідь на відзив, позивачу - відповідь на відзив.

07.09.2020 до господарського суду Дніпропетровської області від представника позивача надійшла заява від 02.09.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Також 07.09.2020 від представника позивача надійшла позовна заява (уточнена) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди від 02.09.2020, в якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 342,12 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2019 по 21.07.2020 у розмірі 57 305,00 грн., моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. та судових витрат.

У судове засідання 07.09.2020 представник відповідача не з`явився, відзиву на позов не надав, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень до суду.

Враховуючи зазначене, та те, що відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами та за відсутності представників сторін.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.09.2020 оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача господарським судом Дніпропетровської області 02.12.19 відкрито провадження у справі №904/5292/19 про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати.

Аналогічні положення містяться у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки в період з 30.07.2018 по 02.12.2019.

Згідно наказу від 02.12.2019 №28-к позивача звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як зазначив позивач, в день звільнення йому не виплачена заробітна плата на загальну суму 6 342,12 грн.

Згідно довідки філії "Криворізька дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №16 від 28.02.2020 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить 6 342,12 грн.

Відповідачем станом на 07.09.2020 не надано доказів виплати позивачу заробітної плати, що належить йому від підприємства, з огляду на що, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 6 342,12 грн.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки філії "Криворізька дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №26 від 28.02.2020 вбачається, що середній одноденний заробіток позивача становить 365,00 грн.

Господарський суд вважає за необхідне визначити суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яка становить 57 305, 00 грн. (365,00 грн. х 157 дн.) за період з 03.12.2019 по 21.07.2020.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.12.2019 по 21.07.2020 в розмірі 57 305, 00 грн.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000,00грн., обґрунтувавши свої вимоги наступним. Відповідач, за ствердженням позивача, своїми неправомірними та тривалими діями спричинив позивачу моральну шкоду шляхом порушення його права на отримання своєчасної заробітної плати. Позивачем втрачені нормальні життєві зв`язки, він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме пошуку нової роботи та можливості прогодувати свою сім`ю. Ці всі обставини призвели до постійних стресів та душевних страждань. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, позивач просить врахувати строк затримки розрахунку при звільненні, розмір заборгованості підприємства перед ним, глибину його фізичних та моральних страждань, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому він вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України, відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінив в 20 000,00 гривень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позивачем до позову не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 6 342,12 грн. - заборгованості по заробітній платі та 57 305, 00 грн. - середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В задоволенні решти позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплату судових витрат у сумі 2 102,00 грн. слід покласти на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 47, 94, 115-117 ст.ст. 20, 73, 74, 129, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 342 (шість тисяч триста сорок дві) грн. 12 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні суму за період з 03.12.2019 по 21.07.2020 у розмірі 57 305 (п`ятдесят сім тисяч триста п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 11.09.2020.

Суддя Н.М. Камша