ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Харків Справа № 913/321/20
Провадження № 18/913/321/20
За позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 9 011 390 грн 22 коп.
Суддя Корнієнко В.В.
Секретар судового засідання Терещенко Л.І.
У засіданні брали участь:
від позивача (в режимі відеоконференції): Коваленко С.В., адвокат, довіреність № 14-199 від 17.05.2019;
від відповідача: Пальчик М. О., адвокат, довіреність № 06-06-01 від 09.01.2020.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача боргу у загальному розмірі 9011390,22 грн, з яких: пеня в розмірі 3081790,15 грн, 3% річних в сумі 1241762,54 грн та інфляційні втрати в сумі 4687837,53 грн за прострочення платежів за договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 1568/1617-ТЕ-20.
Позов обґрунтовано несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу.
На підставі п. 8.2. договору та ст. 625 ЦК України, за прострочення оплати за природний газ відповідачу нараховані пеня (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу), а також інфляційні втрати та три проценти річних.
Відзивом на позовну заяву від 15.06.2020 № 06-05-20 відповідач заперечив щодо нарахованих та заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій у вигляді пені, посилаючись на те, що на нарахування та стягнення пені Законом України від 13.01.2015 № 85-VIII «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій.
Вимоги щодо стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за прострочення платежів відповідач не оспорив.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав:
Фактичні обставини встановлені судом:
- 12.10.2016 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивачем) як постачальником та ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (відповідачем) як споживачем було укладено договір постачання природного газу № 1568/1617-ТЕ-20 (далі за текстом - договір);
- згідно з п. 1.1 договору постачальник прийняв на себе зобов`язання поставити відповідачу у 2016 2017 роках природний газ, а останній, в свою чергу, зобов`язався оплатити його на умовах цього договору;
- відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;
- приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі;
- відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється споживачем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу;
- на виконання умов договору позивач у період жовтень 2016 березень 2017 передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 183 105 235,32 грн;
- відповідачем вартість одержаного природного газу сплачена несвоєчасно (з порушенням п. 6.1 договору).
Вказані факти підтверджується поданими позивачем письмовими доказами (завіреними копіями документів): договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 1568/1617-ТЕ-20 з додатковими угодами № 1 від 23.01.2017, № 2 від 16.02.2017, № 3 від 10.03.2017 (а.с. 26-38); актами приймання-передачі природного газу (а.с. 39-44); довідкою по операціях за договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 1568/1617-ТЕ-20 (а.с. 23-25); розрахунком позивача (а.с. 8-21); та визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 78-79).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в зв`язку з чим, на вимогу позивача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Вимоги про стягнення з відповідача вказаних інфляційних втрат та процентів річних є законними та обґрунтованими і тому, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення пені:
За прострочення споживачем оплати вартості поставленого газу пунктом 8.2. договору передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
На підставі вказаних положень договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 3081790,15 грн за період з 26.11.2016 по 26.02.2018.
Разом з тим, частиною 2 статті 2 Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (із змінами та доповненнями; далі Закон № 85-VIII) встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Час, визначений у статті 1 цього Закону до 31.12.2020.
Вказаний Закон набрав чинності з 07.02.2015.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
У пункті 5 статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 встановлено, що метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.
Пунктом 6 статуту Компанії встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, видобування нафти і природного газу, постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ.
Законом України «Про енергозбереження» визначено, що: «енергозбереження» це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до пункту 1.5. статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», енергоносії це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Компанія (позивач) є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону № 85-VIII.
Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду (у складі колегії суддів Касаційного господарського суду) від 03.03.2020 у справі № 913/408/19, від 03.03.2020 у справі № 913/412/19, від 18.03.2020 у справі № 913/407/19, відступати від якої суд правових підстав не вбачає.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.06.2020 предметом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Вказані послуги, відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є комунальними послугами.
Пунктом 1.2. договору постачання природного газу від 12.10.2016 № 1568/1617-ТЕ-20, укладеного між сторонами за позовом (на підставі якого позивач поставляв відповідачу природний газ) встановлено: «Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.».
Відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.
Таким чином, відповідач є підприємством - виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, що надає такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Відповідно, в період з 07.02.2015 по 31.12.2020, на підставі ч. 2 ст. 2 Закону № 85-VIII, діє мораторій на нарахування та стягнення позивачем з відповідача пені за порушення строків оплати природного газу, поставленого за договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 1568/1617-ТЕ-20.
У супереч вимогам вказаного Закону позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 3081790,15 грн за період з 26.11.2016 по 26.02.2018.
За таких обставин, у задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 3081790,15 грн слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.
Керуючись ст. ст. 2, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Позов задовольнити частково.
3. В решті позову (про стягнення пені в сумі 3081790,15 грн) відмовити.
08 вересня 2020 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 17 вересня 2020 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко