РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2020Справа № 910/9417/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс»

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 38 773,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (надалі - ТОВ «Укр Газ Ресурс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про стягнення 65 922,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №45 від 14.03.2019 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 61 370,33 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 294,62 грн., 3% річних у розмірі 563,72 грн. та інфляційних у розмірі 694,32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

28.07.2020 на електронну пошту суду від Департаменту патрульної поліції надійшло клопотання про продовження процесуальних строків, в якому відповідач просить суд продовжити процесуальний строк на надання відзиву на позов до моменту закінчення карантину, коли буде ухвалене відповідне рішення.

Необхідність продовження строку для подання відзиву обґрунтована відповідачем тим, що відповідно до п. 4 Розділу X Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, нормами чинного законодавства вже було встановлено строки, зокрема, для подання відзиву на позов, які є не меншими, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), які і просить продовжити відповідач у своїй заяві, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про залишення заяви відповідача про продовження строку для подання відзиву без розгляду.

В той же час, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 22.05.2020 до 22.06.2020 із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020.

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 встановлено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється, зокрема:

- з 22 травня: регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб;

- з 25 травня: перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно;

- з 1 червня: перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення між регіонами транзитом через регіон, в якому не діють послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб (без права посадки пасажирів у транзитному регіоні). У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду; міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.

З огляду на викладене, враховуючи послаблення карантинних заходів, а також те, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для Департаменту патрульної поліції у висловленні своєї позиції та поданні відзиву на позов до суду.

03.08.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою сплатою відповідачем суми основного боргу, в якій заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34 231,13 грн., пеню у розмірі 3 284,62 грн., 3% річних у розмірі 563,72 грн. та інфляційні у розмірі 694,32 грн.

Суд приймає зменшення розміру позовних вимог оскільки відповідна заява подана позивачем з дотриманням вимог ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак подальший розгляд справ буде здійснюватись в межах суми основного боргу у розмірі 34 231,13 грн., пені у розмірі 3 284,62 грн., 3% річних у розмірі 563,72 грн. та інфляційних у розмірі 694,32 грн.

10.08.2020 через канцелярію суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на те, що заборгованість відсутня, оскільки відповідачем було сплачено 27 139,20 грн., а відповідно до умов Додаткової угоди №5 було зменшено плановий обсяг постачання природного газу у 2020 році.

10.08.2020 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Укр Газ Ресурс» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив стосовно доводів відповідача, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

14.03.2019 між ТОВ «Укр Газ Ресурс» (постачальник) був укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №45 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) споживачу у 2019 році природний газ відповідно до коду CPV за ДК 021:2015 - 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 2.9 Договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

2.9.1 за підсумками розрахункового періоду споживач до 07 (сьомого) числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

2.9.2 на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

2.9.3 споживач протягом п`яти днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу;

2.9.4 у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку;

2.9.5 у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється до даних оператора ГРМ.

Згідно з п. 4.2.2 Договору споживач здійснює оплату обсягу поставленого (спожитого) газу у попередньому розрахунковому періоді шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України за рахунок коштів Державного бюджету протягом 7 (семи) робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання-передачі газу за ціною, діючою на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2 цього договору.

За твердженням позивача, на виконання умов Договору ним поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 113 568,01 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу №УГР-00001612 від 31.12.2019, №УГР-00000142 від 31.01.2020, №УГР-00000354 від 29.02.2020 та №УГР-00000687 від 31.03.2020.

Відповідачем оплачено поставлений на підставі Договору товар на суму 79 336,88 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі Договору природного газу, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 34 231,13 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач стверджує, що ТОВ «Укр Газ Ресурс» поставлено Департаменту патрульної поліції товар згідно Договору на загальну суму 113 568,01 грн., на підтвердження чого надано акти прийому-передачі природного газу №УГР-00001612 від 31.12.2019, №УГР-00000142 від 31.01.2020, №УГР-00000354 від 29.02.2020 та №УГР-00000687 від 31.03.2020, які не підписані уповноваженим представником відповідача та не скріплені печаткою підприємства Департаменту патрульної поліції.

З матеріалів справи вбачається, що вказані акти 03.06.2020 були направлені на адресу відповідача разом з претензією №15/ю2 від 29.05.2020, що підтверджується накладною №820 від 03.06.2020 та описом вкладення у цінний лист.

За даними сайту ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення за трекінг-номером №820 було вручено Департаменту патрульної поліції 04.06.2020.

В той же час, докази надання позивачу письмової обґрунтованої відмови від підписання актів приймання-передачі в матеріалах справи не міститься, що свідчить про те, що в силу положень п. 2.9.5 Договору такі акти вважаються підписаними споживачем.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи надано належним чином завірену копію акту прийому-передачі природного газу №УГР00001383, який не містить дати, проте підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Як вбачається з актів прийому-передачі природного газу №УГР-00000142 від 31.01.2020 та №УГР00001383, обидва стосуються одного і того самого періоду (січень 2020 року), проте містять різні обсяги постачання та вартість поставленого газу, в той час як підписаним та скріпленим печаткою з обох сторін є №УГР00001383, у зв`язку з чим суд приймає саме його як належний та допустимий доказ передачі позивачем та прийняття відповідачем обсягів природного газу за Договором у січні 2020 року на загальну суму 27 139,20 грн.

Таким чином, матеріалами справи (акти прийому-передачі природного газу №УГР-00001612 від 31.12.2019 на суму 52 632,05 грн., №УГР00001383 на суму 27 139,20, №УГР-00000354 від 29.02.2020 на суму 31 011,13 грн. та №УГР-00000687 від 31.03.2020 на суму 2 559,68 грн.) підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару за Договором на загальну суму 113 342,06 грн.

В свою чергу, відповідачем оплачено поставлений товар на суму 79 336,88 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що умови п. 4.2.2 Договору момент оплати пов`язують з наданням відповідачу рахунку та акту приймання-передачі.

Матеріали справи не містять доказів виставлення позивачем відповідачу рахунків за Договором, проте суд зауважує, що за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлений товар.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №910/9472/17.

При цьому, суд зазначає, що у Договорі вказані банківські реквізити позивача, а вартість та обсяги товару погоджена сторонами в актах приймання-передачі.

Крім того, часткова сплата відповідачем заборгованості свідчить про його обізнаність з платіжними реквізитами позивача, на які необхідно було перераховувати кошти в якості оплати поставленого товару.

Як встановлено, судом акти приймання-передачі природного газу були отримані відповідачем 04.06.2020, а відтак здійснити оплату поставленого товару Департамент патрульної поліції мав здійснити до 15.06.2020.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2.2 Договору заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений на підставі Договору у грудні 2019 року, січні, лютому та березні 2020 року природний газ становить 34 005,18 грн., а строк виконання такого грошового зобов`язання на момент звернення позивача з позовною заявою настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 34 005,18 грн. за переданий на підставі Договору товар, в той час як заборгованість у розмірі 225,95 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Укр Газ Ресурс» про стягнення з Департаменту патрульної поліції основної заборгованості є правомірними та обґрунтованими у розмірі 34 005,18 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 284,62 грн., 3% річних у розмірі 563,72 грн. та інфляційних у розмірі 694,32 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 17.01.2020 по 24.06.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із встановленого судом строку виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі Договору товару, позивачем неправомірно нарахована пеня, 3% річних та інфляційні за період з 17.01.2020 по 15.06.2020.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 100,34 грн. та 3% річних у розмірі 25,09 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ТОВ «Укр Газ Ресурс» заборгованості у розмірі 34 005,18 грн., пені у розмірі 100,34 грн. та 3% річних у розмірі 25,09 грн. В задоволенні інших позовних вимог (заборгованість у розмірі 225,95 грн., пеня у розмірі 3 184,28 грн., 3% річних у розмірі 538,63 грн. та інфляційні у розмірі 694,32 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, будинок 3; ідентифікаційний код 40108646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 13/10, офіс 201; ідентифікаційний код 41427817) заборгованість у розмірі 34 005 (тридцять чотири тисячі п`ять) грн. 18 коп., пеню у розмірі 100 (сто) грн. 34 коп., 3% річних у розмірі 25 (двадцять п`ять) грн. 09 коп. та судовий збір у розмірі 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн. 28 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий