РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.09.2020Справа № 910/8839/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-голландське підприємство "Гірсам"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум"

про: стягнення 661 500,00 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача - Книш С.В., за дог. про над.прав.доп.

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-голландське підприємство "Гірсам" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" про стягнення 661 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020р. відкрито провадження у справі №910/8839/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок №БР000000610 від 06.03.2020 на оплату паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0 на суму 661 500,00 грн згідно платіжного доручення №237 від 06.03.2019 на суму 121 500,00 грн, №3576 від 06.03.2020 на суму 180 000,00 грн, №3575 від 06.03.2020 на суму 180 000,00 грн, №3577 від 06.03.2020 на суму 180 000,00 грн. Позивач звернувся до відповідача з претензією №100 від 30.04.2020 про здійснення поставки товару або повернення суми попередньої оплати. Гарантійним листом відповідач гарантував поставку дизельного палива згідно рахунку №БР000000610 від 06.03.2020 до 30.06.2020р. Однак відповідач поставку товару не здійснив, на вимоги позивача про поставку товару відповіді не надав, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, своїм правом на надання відзиву не скористався.

У судовому засіданні 01.09.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем укладено договір поставки у спрощеній формі на поставку товару, а саме паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0 на суму 661 500,00 грн.

Відповідачем виставлено позивачу рахунок №БР000000610 від 06.03.2020 із зазначенням реквізитів для оплати на оплату товару, а саме паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0 на суму 661 500,00 грн.

Згідно платіжних доручень №237 від 06.03.2019 на суму 121 500,00 грн, №3576 від 06.03.2020 на суму 180 000,00 грн, №3575 від 06.03.2020 на суму 180 000,00 грн, №3577 від 06.03.2020 на суму 180 000,00 грн позивачем сплачено відповідачу загальну суму в розмірі 661 500,00 грн. за товар згідно рахунку №БР000000610 від 06.03.2020.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач товар не поставив, суму попередньої оплати не повернув.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 1 статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналогічні норми містить і ст. 207 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Разом з тим, зазначене не перешкоджає для підтвердження такого правочину посилатись на інші докази. Отже, відсутність договору у письмовій формі як окремого документа не свідчить про відсутність факту його укладення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи те, що відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату товару, в якому погоджено який товар має бути поставлено, його ціну, приймаючи до уваги, що позивачем оплачено виставлений відповідачем рахунок, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем укладений договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2. ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

В матеріалах справи наявна претензія №100 від 30.04.2020, в якій позивачем зазначено, що ним здійснено попередню оплату за товар згідно виставленого рахунку №БР000000610 від 06.03.2020, вимагав здійснити поставку товару або повернути суму попередньої оплати.

Відповідачем не надано доказів того, що ним було поставлено позивачу товар або повернуто суму попередньої оплати в розмірі 661 500,00 грн., в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 661 500,00 грн.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в розмірі 33 100,00 грн.

Частиною 1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимоги про стягнення з позивача витрат на правову допомогу відповідачем надано суду копію Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 28.04.2020, детальний опис наданих послуг від 31.08.2020, платіжне доручення №3945 від 31.08.2020 на суму 33 100,00 грн.

Відповідно до п.2.1. Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 28.04.2020 предметом цього договору є домовленість сторін про надання правової допомоги (юридичних послуг) клієнту адвокатом по питанню стягнення наявної заборгованості (суми попередньої оплати за непоставлений товарі перед клієнтом у товариства з обмеженою відповідальністю «Брітіш Петроліум».

Згідно з п.2.2. Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 28.04.2020 за ознайомлення з документами, наданням їм правового аналізу, збирання доказів, досудове регулювання спору та підготовкою позовної заяви до суду плата становить 33 100 грн.

Суд зазначає, що надані договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 28.04.2020, платіжне доручення про оплату послуг адвоката у розмірі 33 100,00 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 3 000,00 грн, мотивоване тим, що заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірним обсягам наданих адвокатських послуг, зважаючи складність даної справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді першої інстанції, на переконання суду, співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" (02094, м.Київ, вул.Віскозна, 15/9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-голландське підприємство "Гірсам" (45144, Волинська область, Рожищенський район, с.Кроватка, вул.Польова,1, ) 661 500 (шістсот шістдесят одну тисячу п`ятсот) грн 00 коп. - суму основного боргу, 9 922 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 50 коп - витрати по сплаті судового збору та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп - витрати на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 03.09.2020 р.