СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Справа № 905/108/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю представників:

позивача: Білоус І.Г., адвокат, ордер;

відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. 1558 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 13.05.2020 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Демідовою П.В., повний текст якого складено 25.05.2020 року, у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Дмитрієва Дмитра, м. Краматорськ Донецької області,

до Спеціалізованого комунального підприємства "Ритуальна служба" Краматорської міської ради, м. Краматорськ Донецької області,

про визнання укладеним договору про надання ритуальних послуг,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець Дмитрієв Дмитро звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Спеціалізованого комунального підприємства "Ритуальна служба" Краматорської міської ради про визнання укладеним договору про надання ритуальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог ФОП Дмитрієв Дмитро посилається на безпідставну відмову відповідача в укладанні із позивачем договору про надання ритуальних послуг.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.05.2020 року позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Дмитрієва Дмитра (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_1 , місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованого комунального підприємства "Ритуальна служба" Краматорської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи в , 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Залізнична, 8) про визнання укладеним договору про надання ритуальних послуг задоволено частково.

Визнано укладеним договір про надання ритуальних послуг в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що місцевий господарський суд не розглянув клопотання про відкладення розгляду справи від 12.05.2020 року і цим самим обмежив доступ відповідача до правосуддя, не врахувавши при цьому, що господарський-процесуальний кодекс не обмежує сторони справи виключно наданням письмових документів та пояснень. Такі пояснення можуть бути надані також у судовому засіданні.

На переконання апелянта, відмова від укладення договору є обґрунтованою. Зазначає, що господарським судом першої інстанції не враховано, що перелічені ним у рішенні норми Господарського кодексу України та Типового положення про ритуальну службу в Україні не зобов`язують відповідача укладати договір про надання ритуальних послуг. Поряд з цим, у рішенні судом першої інстанції не вказано про право відповідача на відмову від укладання договору про надання ритуальних послуг. При цьому, місцевий господарський суд погодився з позицією відповідача щодо неможливості здійснення позивачем послуг, пов`язаних з кремацією та зберіганням урн у крематорії.

Крім того, стверджує, що за своєю суттю та технологією поховання, підпоховання урни з прахом померлого у колумбарну нішу не є ідентичним таким послугам як: копання могили, організація підпоховання в існуючу могилу, поховання та підпоховання урни з прахом померлих і існуючу могилу, у землю, запаювання цинкової труни. Зазначене твердження підтверджується тим, що необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг, затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 р. повністю розділяє їх як окремі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ФОП Дмитрієв Дмитро заперечує доводи і вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Свої заперечення позивач обґрунтовує тим, що господарський суд першої інстанції під час розгляду даної справи неодноразово відкладав розгляд справи, а отже, місцевий господарський суд всебічно сприяв відповідачу в реалізації ним прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, натомість відповідач взагалі не скористався своїми правами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, а також не виконав свої обов`язки, визначені статтею 42 ГПК України. Поряд з цим, направлення відповідачем на адресу суду першої інстанції лише заяв (клопотань) про перенесення розгляду даної справи свідчить про недобросовісне користування відповідачем процесуальними правами та про недобросовісне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Також зазначає, що підпункт 8.1 пункту 8 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року містить вичерпний перелік документів, які суб`єкт господарювання має подати до територіальної ритуальної служби у додатку до заяви щодо укладання договору про надання ритуальних послуг. При цьому, дане Типове положення зобов`язує ритуальну службу укласти з суб`єктом господарювання договір про надання послуг при наявності всього переліку документів, передбачених пунктом 8 Положення.

Окрім цього, звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 181 Господарського кодексу України відповідач, отримавши від позивача проект договору про надання ритуальних послуг та вичерпний перелік документів, які суб`єкт господарювання має подати до територіальної ритуальної служби, за наявності заперечень щодо його окремих умов, не склав протокол розбіжностей до нього, та у двадцятиденний строк не надіслав позивачеві два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором про надання ритуальних послуг. Тобто, відповідач ухилився від запровадженого порядку врегулювання розбіжностей, зазначивши про невідповідність направленого позивачем договору про надання ритуальних послуг вимогам законодавства.

На переконання позивача, враховуючи положення статей 2, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», пункту 5 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року, п. 3.1.5. Примірного договору про надання ритуальних послуг, який міститься у додатку до п. 8.2 Типового положення про ритуальну службу в Україні, відсутні перешкоди у наданні ФОП Дмитрієвим Дмитром послуг, пов`язаних з похованням та підпохованням урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів і вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.116).

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція відповідача стосовно оскаржуваного рішення достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі і відзиві доводи, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 18.11.2019 року фізична особа-підприємець Дмитрієв Дмитро звернувся до Спеціалізованого комунального підприємства "Ритуальна служба" Краматорської міської ради із заявою про укладання договору про надання ритуальних послуг, яка була направлена разом з додатками на адресу останнього цінним листом з описом вкладення.

До даної заяви позивачем додано копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 05.08.2019 року, засвідчена 18.11.2019 приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Меркуловим П.Ю., перелік ритуальних послуг, що пропонуються для надання фізичною особою - підприємцем Дмитрієвим Дмитром, режим роботи та номер телефону фізичної особи - підприємця Дмитрієва Дмитра, проект договору про надання ритуальних послуг у двох примірниках, підписаний з боку позивача.

За змістом запропонованого договору та переліку, наданого до заяви, позивач визначив перелік послуг, які можуть бути виконані останнім в ході виконання договору, а саме:

- оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання;

- оформлення свідоцтва про поховання;

- копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили;

- монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу;

- кремація тіл померлих;

- поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю;

- зберігання урн з прахом померлих у крематорії;

- організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України;

- запаювання оцинкованої труни;

- замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Листом від 11.12.2019 року №01/7-326 відповідач відмовив позивачу в укладанні договору із посиланням на невідповідність договору вимогам чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю у позивача архітектурних розробок та самого будівництва - приміщення крематорію та колумбарію (сховища для урн із прахом померлих в розумінні Закону України " Про поховання та похорону справу").

Позивач не погоджуючись з відмовою Спеціалізованого комунального підприємства "Ритуальна служба" Краматорської міської ради в укладенні договору, звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду Донецької області.

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що ним до заяви про укладання договору про надання ритуальних послуг надано всі документи, які суб`єкт господарювання має подати до територіальної ритуальної служби у додатку до заяви щодо укладання договору про надання ритуальних послуг відповідно до вимог підпункту 8.1 пункту 8 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року. Проте відповідач в порушення зазначеної норми безпідставно відмовив позивачеві в укладенні договору про надання ритуальних послуг. Поряд з цим, відповідач ухилився від встановленого статтею 181 Господарського кодексу України порядку врегулювання розбіжностей, зазначивши про невідповідність договору вимогам законодавства в цілому.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, погодився із доводами позивача щодо надання до заяви про укладання договору про надання ритуальних послуг всіх необхідних документів, які вимагає підпункт 8.1 пункту 8 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року, а також з доводами щодо недотримання відповідачем встановленого статтею 181 Господарського кодексу України порядку врегулювання розбіжностей.

За висновком місцевого господарського суду, в ході розгляду справи позивач підтвердив відсутність архітектурної розробки крематорію та будівлі крематорію, що об`єктивно унеможливлює виконання послуг кремації та зберігання урн з прахом померлих у крематорії, а тому здійснення позивачем послуг, пов`язаних з кремацією та зберіганням урн у крематорію є неможливим, у зв`язку з чим договір в частині виконання зазначених послуг не може бути визнаний укладеним.

Суд першої інстанції зазначив про відсутність перешкод у здійснені позивачем послуг, пов`язаних із похованням, підпохованням урни з прахом померлих у колумбарну нішу та замощенням урни з прахом померлого.

Відповідач з оскаржуваним рішенням господарського суду Донецької області не погодився і звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою з підстав викладених вище.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про поховання та похорону справу", організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері житлово-комунальної політики України, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами, які в межах своєї компетенції розробляють положення про ритуальну службу та створюють їх.

При цьому, згідно з частиною 5 цієї статті, органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції, зокрема, створюють ритуальні служби.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про поховання та похорону справу", ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом, з метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності.

Ритуальною службою у м. Краматорську Донецької області є Спеціалізоване комунальне підприємство "Ритуальна служба" Краматорської міської ради.

За вимогами пункту 5 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року, ритуальна служба, відповідно до покладених на неї завдань зобов`язана, зокрема:

- укладати договори-замовлення на організацію та проведення поховання (далі договір-замовлення);

- організовувати поховання померлих згідно з договорами-замовленнями;

- у разі відсутності на ринку послуг регіону необхідної замовнику ритуальної послуг- забезпечувати надання цієї послуги власними силами.

Статтею 12 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що виконавцем ритуальних послуг можуть бути лише особи, які уклали відповідні договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Згідно пункту 8.1 Типового положення про ритуальну службу в Україні ритуальна служба забезпечує укладання договорів із суб`єктами господарювання в такому порядку: суб`єкт господарювання, що виявив бажання працювати на ринку ритуальних послуг, має подати до територіальної ритуальної служби відповідну заяву щодо укладання договору про надання ритуальних послуг на ім`я її керівника та долучити до заяви (засвідчені у встановленому порядку копії) такі документи: копію довідки про включення до ЄДРПОУ для юридичної особи або довідки про присвоєння ідентифікаційного номера для фізичної особи; копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності; перелік послуг, що пропонуються для надання суб`єкту господарювання; режим роботи та номер телефону.

Протягом 14 робочих днів з дня отримання заяви територіальна ритуальна служба укладає з суб`єктом господарювання договір про надання послуг при наявності всього переліку документів, передбачених цим пунктом. Безпідставна відмова в укладанні договору не допускається, вона повинна бути аргументована.

Отже, підпункт 8.1 пункту 8 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року містить вичерпний перелік документів, які суб`єкт господарювання має подати до територіальної ритуальної служби у додатку до заяви щодо укладання договору про надання ритуальних послуг.

При цьому, Положення зобов`язує Ритуальну службу укласти з суб`єктом господарювання договір про надання послуг при наявності всього переліку документів, передбачених пунктом 8 Положення.

Згідно з ч. 3, 7 статті 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зазначеними положеннями законодавства спростовується твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що норми Господарського кодексу України та Типового положення про ритуальну службу в Україні не зобов`язують відповідача укладати договір про надання ритуальних послуг.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладення господарських договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою зі сторін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач підписав зі свого боку на надав із заявою про укладання договору відповідачу договір, що відповідає примірному договору про надання ритуальних послуг, наведеному у додатку до Положення.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформлює договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Проте, як вірно встановив господарський суд першої інстанції, відповідач ухилився від запровадженого порядку врегулювання розбіжностей, зазначивши про невідповідність договору вимогам законодавства в цілому.

Як зазначалося вище, Законом України "Про поховання та похоронну справу" обов`язок надання всього спектру ритуальних послуг за необхідним мінімальним переліком покладається саме на ритуальну службу. Такий перелік затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 N 193, та включає послуги:

- оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання,

- свідоцтва про поховання;

- копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили;

- монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу;

- кремація тіл померлих;

- поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю;

- зберігання урн з прахом померлих у крематорії;

- організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України;

- запаювання оцинкованої труни;

- замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Для здійснення послуг ритуальна служба може залучати суб`єктів господарювання (виконавців) на підставі договорів. Проте, Законом не встановлено вимоги щодо необхідності здійснення виконавцем всього спектру необхідних мінімальних послуг.

Як свідчать матеріали справи, відповідач обґрунтував відмову в укладанні договору відсутністю у позивача будівлі та архітектурних розробок крематорію та колумбарію.

Отже, відповідач при вирішенні питання щодо укладення спірного договору заперечує лише проти можливості виконання частини ритуальних послуг відповідачем, а саме: послуг пов`язаних з кремацією, похованням урн у колумбарії та зберігання урн у крематорії.

Однак, враховуючи положення статті 181 Господарського кодексу України, які було наведено вище, незгода з окремими частинами договору не може бути підставою для відмови від укладання договору в іншій частині.

Згідно з вимогами п.6 Типового положення про ритуальну службу, на ритуальну службу покладено обов`язок забезпечити у доступному для огляду місці, у якому проводиться оформлення замовлень на організацію та проведення поховання померлого, надання замовнику наочної інформації, у тому числі, стосовно:

- виконавців послуг, з якими укладені договори про надання послуг, їх адреси та режиму роботи;

- переліку ритуальних послуг із зазначенням вартості, особливостей та термінів виконання замовлення.

Замовники на підставі зазначеної інформації можуть обирати виконавців.

Отже, запропоновані виконавцями послуги мають носити реальний характер, тобто бути виконуваними, а не гіпотетичними.

Позивач не спростував і не заперечував факт відсутності архітектурної розробки крематорію та будівлі крематорію, що об`єктивно унеможливлює виконання послуг кремації та зберігання урн з прахом померлих у крематорії.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо неможливості здійснення позивачем послуг, пов`язаних з кремацією та зберіганням урн у крематорію та про відмову в позові в частині зазначених послуг.

Щодо послуг, пов`язаних з похованням та підпохованням урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлих може здійснюватися шляхом: закопування в могилі труни з тілом померлого; спалювання в крематорії труни з тілом померлого та закопування в могилі чи розміщення в колумбарній ніші урни з прахом померлого; розвіювання праху померлого.

Пунктом 5 Типового положення про ритуальну службу в Україні, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003 року встановлено, що ритуальна служба відповідно до покладених на неї завдань зобов`язана, безоплатно виділяти місця для поховання померлого чи урни з прахом померлого на кладовищі (у колумбарії).

Відповідно до п. 3.1.5. Примірного договору про надання ритуальних послуг, який міститься у додатку до п. 8.2 Типового положення про ритуальну службу в Україні, необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003р, ритуальна служба зобов`язана забезпечити безоплатне виділення земельної ділянки для поховання труни з тілом чи урни з прахом померлого на кладовищі.

Відповідно до підпункту 1.8 пункту 1 вимоги до розміщення та облаштування місць поховань порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003р, на території місць поховань не можуть бути розміщені об`єкти іншої, крім комунальної, форми власності, за винятком намогильної споруди, склепу та колумбарної ніші, які є власністю особи, що придбала їх за власні кошти.

Таким чином, враховуючи положення зазначених норм, можна стверджувати про відсутність жодних перешкод у наданні позивачем послуг, пов`язаних з похованням та підпохованням урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що за своєю суттю та технологією поховання, підпоховання урни з прахом померлого у колумбарну нішу не є ідентичним таким послугам як: копання могили, організація підпоховання в існуючу могилу, поховання та підпоховання урни з прахом померлих і існуючу могилу, у землю, запаювання цинкової труни. Зазначене твердження підтверджується тим, що необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг, затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 р. повністю розділяє їх як окремі. За твердженням відповідача, суд не є обізнаним у технологіях надання ритуальних послуг та немає права без спеціальних знань та досвіду роботи у цій сфері робити висновки які не відповідають реальному положенню речей.

Проте колегія суддів вважає таке твердження передчасним, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї.

Разом з цим, відповідач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами того, що надання таких послуг, як: поховання, підпоховання урни з прахом померлого у колумбарну нішу потребує інші технічні умови порівняно із такими послугами, як: копання могили, організація підпоховання в існуючу могилу, поховання та підпоховання урни з прахом померлих і існуючу могилу, у землю, запаювання цинкової труни. Також відповідачем не надано жодної технічної документації в підтвердження факту відсутності у місці Краматорську колумбаріїв та пристосованих для поховання урн огороджувальних стін кладовищ.

Отже, організація надання ритуальних послуг органами місцевого самоврядування, з метою уникнення ущемлень прав споживачів, а також підтримки у належному стані благоустрою відповідної територіальної громади, здійснюється зокрема шляхом створення спеціалізованих комунальних підприємств з надання ритуальних послуг - ритуальних служб або шляхом укладення договорів про надання послуг з суб`єктами господарювання, що діють на цьому ринку.

Оскільки, здійснення підприємницької діяльності на ринку ритуальних послуг можливе, згідно із законом, лише за наявності договору, укладеного суб`єктами господарювання з ритуальною службою, то не заснована на законі відмова останньої в укладенні відповідного договору завжди має наслідками перешкоди в розширенні ринку таких послуг, яке могло б мати місце за рахунок вступу на нього нових учасників, а, отже, й можливість обмеження конкуренції.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 22.05.2018 у справі №905/1041/17, від 20.02.2020 у справі №910/3270/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та визнання укладеним договору про надання ритуальних послуг в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що 12.05.2020 року на електронну адресу місцевого господарського суду (з подальшим направленням поштою) СКП «Ритуальна служба» Краматорської міської ради направлено клопотання з проханням перенести розгляд справи на іншу дату після закінчення карантинних заходів на території України та завершення режиму надзвичайної ситуації на території Донецької області. Аналогічне клопотання подавалося і раніше в якому також вказувалося на неможливість прибуття у судове засідання не тільки через карантинні обмеження, а більше через встановлення режиму надзвичайної ситуації на території Донецької області, що унеможливлює участь представника у судових засіданнях. Режим надзвичайної ситуації діє до теперішнього часу. На переконання відповідача, місцевий господарський суд не розглянув клопотання від 12.05.2020 року та обмежив доступ відповідача до правосуддя.

Проте, колегія суддів вважає твердження відповідача необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Донецької області 20.01.2020 року по справі №905/108/20 відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 13.02.2020 року, встановлено відповідачу строк 15 днів для надання відзиву на позовну заяву з моменту отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження.

11.02.2020 до господарського суду першої інстанції від відповідача надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.02.2020 року у даній справі відкладено підготовче судове засідання на 05.03.2020, відповідача зобов`язано виконати вимоги ухвали від 20.01.2020 року стосовно надання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.03.2020 у справі №905/108/20 оголошено перерву у підготовчому засіданні, продовжено засідання 19.03.2020 року, відповідача зобов`язано виконати вимоги ухвали від 20.01.2020 року стосовно надання відзиву на позовну заяву, явка відповідача у підготовче засідання визнана обов`язковою.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.03.2020 у справі №905/108/20 закрито підготовче провадження по справі №905/108/20 розгляд справи по суті призначено на 14.04.2020 року.

10.04.2020 до господарського суду першої інстанції від відповідача надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.04.2020 року у справі №905/108/20 відкладено судове засідання на 13.05.2020 року, заяву відповідача за вих. №01/7-96 від 07.04.2020 року про перенесення розгляду справи на іншу дату задоволено.

13.05.2020 господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність;7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, серед іншого: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, місцевий господарський суд створив відповідачу всі можливі умови для реалізації ним прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, тоді як останній ними не скористався, у судові засідання не з`являвся. Колегія суддів, зазначає, що відповідач у разі неможливості прибуття у судове засідання мав право звернутися до господарського суду Донецької області з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими твердження відповідача, що господарським судом Донецької області не було розглянуто клопотання про перенесення розгляду справи від 12.05.2020 при прийнятті рішення через що обмежено відповідачу доступ до правосуддя, з огляду на наступне.

У матеріалах справи міститься заява відповідача від12.05.2020 вих. №01/7-127, у якій останній просив перенести розгляд справи на іншу дату. Проте, згідно штемпеля господарського суду Донецької області заява відповідача надійшла на адресу суду 18.05.2020, вх.№ 9138/20, тобто вже після судового засідання у якому було прийнято рішення господарським судом Донецької області у даній справі, а отже суд не міг розглянути заяву відповідача. У матеріалах справи відсутні інші заяви або клопотання відповідача про відкладення розгляду справи від 12.05.2020 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.05.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.09.2020 року.

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко