ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2031/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Кукульника Віктора Васильовича
до Фізичної особи-підприємця Лисенко Валерії Олександрівни
про стягнення 64917,16 грн заборгованості
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року до Господарського суду Харківської області звернувся ФОП Кукульник Віктор Васильович з позовом до ФОП Лисенко Валерії Олександрівни та просить суд:

1. В погашення боргу за виконане перевезення, стягнути з відповідача - Фізичної особи-підприємця Лисенко Валерії Олександрівни на користь позивача - Фізичної особи-підприємця Кукульника Віктора Васильовича 64917,16 грн.

2. Покласти на відповідача обов`язок відшкодування позивачу судового збору у розмірі 2102,00 грн.

3. Стягнути з відповідача, на користь позивача, суму витрат, понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 6500,00 грн.

4. Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

5. При задоволенні позову, стягнути з відповідача 3000,00 грн. у якості відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем.

Позивач вказував, що відповідно до умов Заявки ФОП Кукульник В.В. виконав міжнародне перевезення вантажу за маршрутом м. Луго (Італія) - м. Київ. За твердженням позивача, належне виконання перевезення підтверджується відсутністю будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача в CMR та наявністю відтиску печатки одержувача в графі 24 накладної. Однак, відповідачем не було виконано зобов`язання з оплати вартості наданих послуг.

Ухвалою суду від 30 червня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 20 липня 2020 року о 11:50.

У судове засідання 20 липня 2020 року учасники справи не з`явилися. Протокольною ухвалою від 20 липня 2020 року розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відкладено на 11 серпня 2020 року о 12:00.

Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року розгляд справи було відкладено на 26 серпня о 9:00.

12.08.2020 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання (вх. 18585), в якому він просив суд задовольнити позов та розглядати справу без участі позивача за наявними у справі документами. Судом надане клопотання досліджено та долучено до матеріалів справи.

Сторони своїх уповноважених представників у призначене на 26.08.2020 р. судове засідання не направили.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду були надіслані відповідачу за адресою, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, але не були отримані та повернулися до суду з відміткою «не проживає», про що свідчать довідки АТ «Укрпошта».

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, суд вважає, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено, наступне.

Звертаючись з позовом до суду ФОП Кукульник Віктор Васильович вказував, що 28 квітня 2020 р., за допомогою електронної пошти, на адресу перевізника ФОП Кукульника В.В. - від замовника перевезення (експедитора) - ФОП Лисенко В.О. надійшла Заявка на перевезення вантажу №б/н. Її умови прийняті перевізником, - підписана та засвідчена печаткою ФОП Кукульника В.В. Заявка, направлена замовнику перевезення.

Позивач зазначав, що відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно 4.2 ст.639 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка відправила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Укладена сторонами Заявка за своєю правовою природою та істотними умовами є договором перевезення. Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про переведення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Стосовно дотримання письмової форми договору позивач вказував, що змінами внесеними до ЦК України Законом № 675-VIIІ від 03.09.2015р., електронні документи (в т.ч. надіслані електронною поштою) прирівняні до таких, що виготовлені в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 205 (в редакції згаданого Закону), - правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За умовами Заявки узгоджена дата подачі автотранспорту 28.04.20, погоджено найменування вантажу «вино, вага 21.5 тон, що становить 20 палет» вартістю 16.362 євро. Визначений ватажоотримувач: Україна, м. Київ, вул. Електротехнічна, 47 з датою доставки 03.05.2020. Погоджена вартість послуг 2200 ЕUR оплата в гривнях (курс НБУ на день вивантаження) оплата проводиться на протязі 20 днів після отримання оригіналів документів (а.с.9).

Відповідно до частини 3 ст.909 ЦК України, - укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). На підтвердження укладання договору перевезення була виготовлена міжнародна товаротранспортна накладна CMR А№464246.

Позивачем до матеріалів справи додано копію СМR А № 464246 з відміткою одержувача вантажу "графа вантаж одержано" фірма "Дісна" 05.05.2020 (а.с. 10).

Таким чином, позивач вказував, що відповідно до умов Заявки ФОП Кукульник В.В. виконав міжнародне перевезення вантажу за маршрутом м. Луго (Італія) - м. Київ. Належне виконання перевезення підтверджується відсутністю будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача в CMR та наявністю відтиску печатки одержувача в графі 24 накладної. Вартість перевезення, згідно пункту «Вартість послуг» Заявки, - 2200,00 євро. За змістом цього ж пункту, оплата перевезення здійснюється протягом 20 днів після отримання оригіналів документів. Документи, що є підставою для здійснення оплати 12 травня 2020 року були направлені на адресу замовника перевезення рекомендованим листом №670. Враховуючи те, що граничний строк доставки пошти в межах України, відповідно до ч.1 Розділу II Наказу Міністерства інфраструктури №958 від 28.11.2013р., складає 5 календарних днів (враховуючи день відправки), - отримання ФОП Лисенко В.О. поштового відправлення мало відбутися не пізніше 16 травня 2020 р. Враховуючи, що цей день припадає на вихідний (суботу) відправлення мало бути вручене не пізніше першого робочого дня - у понеділок 18 травня 2020 р. З наступного дня - 19 травня 2020 р. двадцять днів, встановлених для оплати, минули 06 червня 2020 р. Враховуючи, що кінцевий день оплати припадає на суботу, оплата мала відбутися не пізніше першого робочого дня - понеділка 08 червня 2020 р. Втім, як зазначав позивач, оплата проведена не була, а тому з наступного дня, - 09 червня 2020 року грошове зобов`язання ФОП Лисенко В.О. на суму 2200,00 євро, є простроченим.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно до ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено судом, підписаною сторонами Заявкою була узгоджена дата подачі автотранспорту 28.04.20, погоджено найменування вантажу «вино, вага 21.5 тон, що становить 20 палет» вартістю 16.362 євро. Визначений ватажоотримувач: Україна, м. Київ, вул. Електротехнічна, 47 з датою доставки 03.05.2020. Погоджена вартість послуг 2200 ЕUR оплата в гривнях (курс НБУ на день вивантаження), оплата проводиться на протязі 20 днів після отримання оригіналів документів.

На підтвердження надання послуг з перевезення позивачем надано до матеріалів справи копію СМR А № 464246 з відміткою про отримання вантажу 05.05.2020 р.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Однак, всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, відповідачем не було надано доказів на підтвердження оплати вартості наданих послуг або на спростування факту існування такої заборгованості, тому суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 64917,16 грн заборгованості за послуги з перевезення за заявкою б/н від 28.04.2020 р.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просив суд покласти на відповідача 9500,00 грн витрат на правничу допомогу (правова допомога 6500,00 грн та 3000,00 грн витрати на правничу допомогу у вигляді «гонорару успіху»).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про правову допомогу б/н від 12.06.2020 р., копію квитанції до прибуткового касового ордера на суму 6500,00 грн, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 17.06.2020 р. на суму 6500,00 грн.

В розділі 2 договору про правову допомогу б/н від 12.06.2020 р. встановлено, що за виконання умов договору п. 1.1 довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 6500,00 грн. При задоволенні позову повірений отримує премію (гонорар успіху) в сумі 3000,00 грн.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду не було надано, тому суд приймає докази позивача та покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ЛИСЕНКО ВАЛЕРІЇ ОЛЕКСАНДРІВНИ ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця КУКУЛЬНИКА ВІКТОРА ВАСИЛЬОВИЧА ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі 64917,16 грн, 2102,00 грн судового збору та 9500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "31" серпня 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова