ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1712/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Прижбило О.В.

розглянувши справу №916/1712/20

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федора Іванова, 32, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТГЛ України" (65082, м. Одеса, вул. Сабанєєв міст, буд. 5/7, кв. 6, )

про стягнення 28 374,60грн., -

Представники сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТГЛ України" про стягнення 28 374,60грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем обов`язків щодо належного збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2020 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/1712/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлялись судом за юридичними адресами, що підтверджується поштовими повідомленням про вручення від 25.06.2020р. (вх. ГСОО №28389/20 від 02.07.2020р.), від 20.07.2020р. (вх. ГСОО №32082/20 від 28.07.2020р.), та від 17.08.2020р. (вх. ГСОО №35131/20 від 17.08.2020р.) Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

27.08.2020р. до суду від представника позивача адвоката Шишлюк В.Р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, згідно якого у зв`язку з перебуванням представника позивача - адвоката Шишлюк В. Р., яка відповідно до розподілу обов`язків між адвокатами Адвокатського об`єднання «Максимус» надає правову допомогу ТОВ «ТГЛ Україна» у відпустці у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, позивача просить суд відкласти розгляд справи.

В задоволенні відповідного клопотання судом було відмовлено з огляду на наступне.

Так, в якості додатків до відповідного клопотання заявником було додано копію витягу з наказу Адвокатського об`єднання «Максимус» від 31.07.2020р., згідно якого з метою зменшення кількості осіб, які перебувають у офісних приміщеннях адвокатського об`єднання, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом СОVID-19 було встановлено наступний графік роботи працівникам адвокатського об`єднання: адвокату - Білоусу Ярославу Михайловичу , за його згодою надати відпустку без збереження заробітної плати на період карантину у порядку визначеному частиною другою ст. 26 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР з 01 серпня 2020 р. до 14 серпня 2020 року; адвокату - Ракітову Андрію Геннадійовичу за його згодою надати відпустку без збереження заробітної плати на період карантину у порядку визначеному частиною другою ст. 26 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 N° 504/96-ВР з 15 серпня 2020 р. до 24 серпня 2020 року; керуючому партнеру, адвокату Шишлюк Вікторії Русланівні за її згодою надати відпустку без збереження заробітної плати на період карантину у порядку визначеному частиною другою ст. 26 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96 з 25 серпня 2020 р. до 10 вересня 2020 року.

В той же час, з наданого витягу вбачається що на дату судового засідання 27.08.2020р. двоє інших працівників (адвокатів) Адвокатського об`єднання «Максимус» мали можливість бути присутніми в судовому засіданні.

Також був наданий ордер серії ОД №255814 від 21.08.2020р. з якого вбачається наявність укладеного 21.09.2017р. між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Максимус» договору про надання правової допомоги. Перше судове повідомлення відповідач отримав 30.06.2020р., що свідчить про обізнаність останнього про розгляд відповідної справи в суді та наявність достатнього часу для звернення відповідача до Адвокатського об`єднання «Максимус» за захистом своїх прав відповідно до наявного договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

01 березня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія

«Українська страхова група» (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» було укладено генеральний договір добровільного страхування вантажів № 40 - 0197-18-00011.

Предметом вказаного договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані із

володінням користуванням і розпорядженням заявленими на страхування вантажами.

Застрахованим вантажем за договором страхування є вантаж - ананаси консервовані у кількості 7800, вагою брутто 124394.40 кг, інвойс 6121332 від 14.09.2018 року, страхова вартість 2188904 грн. 64 коп., маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна).

21 липня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет»

(Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТГЛ Україна» (Експедитор) укладено договір транспортного експедирування № 2107/10.

Предметом даного договору є надання Експедитором послуг, пов`язаних з виконанням та організацією послуг пов`язаних з перевезенням вантажу.

14 вересня 2018 року ТОВ «АТБ - Маркет» (Клієнт) та ТОВ «ТГЛ Україна» (Експедитор) підписали заявку № 28400/94727 до договору № 2107/10 від 21.07.2010 року, згідно з якою Експедитор зобов`язався організувати перевезення вантажу ананаси консервовані, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, коносамент ВКК, маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна).

У подальшому, Експедитором було організовано поставку вантажу ананаси консервовані, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, (контейнери CAXU31 17355, MEDU19994800, MEDU6748667, MSCU6520048, TEMU5459528, TGHU0961480), що підтверджується коносаментом ВКК від 14.09.2018 року.

Позивач вказує, що 24 жовтня 2018 року в місці доставки вантажу (м. Дніпро) на складі вантажоодержувача, було виявлено часткове пошкодження вантажу в контейнері MSCU6520048, а саме пошкодження контейнеру у вигляді отвору (дири) в контейнері, в результаті чого всередину потрапила вода, яка пошкодила частину вантажу - 2520 банок, вартість 1 банки 17,78 грн, сума збитку 44805,60 грн.

Оскільки вантаж був застрахований договором добровільного страхування вантажів №40-0197-18-00011, Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.

За посиланнями позивача дана заява була розглянута, пошкодження вантажу, визнано страховою подією, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі розрахунку остаточної суми страхового відшкодування ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, страхового акту ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «АТБ - Маркет» в розмірі 28374,60грн.

Правовідносини між сторонами по справі виникли у зв`язку з виплатою позивачем (страховиком) страхового відшкодування у зазначеній сумі на користь страхувальника, якому з причин неналежного виконання експедитором (відповідачем) зобов`язань щодо збереження вантажу під час його перевезення, передбачених Договором транспортного експедирування № 2107/10, від 21 липня 2010 року, було завдано збитків у розмірі вартості втраченого вантажу.

Позивача нагалошує, що псування частини вантажу сталося внаслідок невжиття експедитором всіх належних від нього дій по забезпеченню збереження та цілісності вантажу, забезпеченню його безпечного знаходження у тимчасовому (з моменту отримання від вантажовідправника і до моменту вручення вантажоотримувачу) фактичному володінні під час перевезення, які були б необхідними, виправданими та достатніми для належного виконання договірних зобов`язань по організації перевезенйя вантажу суб`єктом господарювання, яким є відповідач (експедитор) і який на постійній, професійній основі, здійснює систематичну підприємницьку діяльність у сфері організації міжнародних перевезень вантажів. Невжиття відповідачем всіх необхідних в умовах підвищеної небезпеки, що потенційно має місце у сфері міжнародних перевезень товарів, заходів безпеки зумовило пошкодження частини вантажу.

За таких обставин, на думку позивача вбачається, що шкода майну Страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача - ТОВ «ТГЛ Україна», який всупереч чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері транспортно-експедиторської діяльності та перевезень та договірних зобов`язань, взятих на себе, не виконав свої обов`язки щодо належного збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Українська страхова група" звернулась до господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником; учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

За частиною 1 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", частиною 1 статті 316 ГК України, частиною 1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, обраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

У силу вимог статті 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (частина 1 статті 934 ЦК України).

У статті 13 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що експедитор здійснює страхування вантажу та своєї відповідальності згідно із законом та договором транспортного експедирування.

Приписами частини 4 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" врегульовано, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Статтею 306 ГК України унормовано, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються ЦК України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 307 ГК України та частинами 1-3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Приписами частини 2 статті 308 ГК України унормовано, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

За приписами частин 1, 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

З фактичних обставин справи та наведених норм чинного законодавства вбачається, що вантаж був переданий відповідачу для його перевезення, тобто з метою його подальшої доставки вантажоодержувачу. Отже, вантаж було надано в тимчасове володіння відповідача у справі, який зобов`язався забезпечити його збереження та вручення вантажоодержувачу. Товариство, прийнявши вантаж у пункті завантаження без будь-яких зауважень у товаротранспортних документах, у тому числі без зазначення недоліків, пов`язаних з порушенням умов завантаження продукції чи її кріплення, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.

Як встановлено судом 14 вересня 2018 року ТОВ «АТБ - Маркет» (Клієнт) та ТОВ «ТГЛ Україна» (Експедитор) підписали заявку № 28400/94727 до договору № 2107/10 від 21.07.2010 року, згідно з якою Експедитор зобов`язався організувати перевезення вантажу ананаси консервовані, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, коносамент ВКК, маршрут перевезення Laem Chabang Bangkok (Тайланд) - Дніпро (Україна).

Відповідачем було організовано поставку вантажу ананаси консервовані, кількість місць 7800, вагою 124394.40 кг, (контейнери CAXU31 17355, MEDU19994800, MEDU6748667, MSCU6520048, TEMU5459528, TGHU0961480), що підтверджується коносаментом ВКК від 14.09.2018 року.

24 жовтня 2018 року в місці доставки вантажу (м. Дніпро) на складі вантажоодержувача, було виявлено часткове пошкодження вантажу в контейнері MSCU6520048, а саме пошкодження контейнеру у вигляді отвору (дири) в контейнері, в результаті чого всередину потрапила вода, яка пошкодила частину вантажу - 2520 банок, вартість 1 банки 17,78 грн, сума збитку 44805 грн 60 коп. (акт пошкодження товару, претензія).

Згідно зі статтею 618 ЦК України боржник відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 ЦК України), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

За змістом вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених експедитором до виконання договору транспортного експедирування, несе саме експедитор - Товариство у тому ж порядку, як і за власні дії.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами генерального договору добровільного страхування вантажів № 40 - 0197-18-00011 від 01.03.2018р. гарантував Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі і в строки, визначені умовами цього договору.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Частиною 1 статті 979 ЦК України та статтею 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За частиною 1 статті 980 ЦК України та статтею 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частинами 1, 2 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

У статті 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Отже, юридична особа - страхувальник під час укладення із суб`єктом страхової діяльності (страховиком) договору страхування цивільної відповідальності, що може настати під час здійснення нею підприємницької діяльності, розраховує на добросовісність страховика у разі настання страхового випадку щодо виконання ним обов`язку з виплати на користь страхувальника або на користь третьої особи-потерпілого (вигодонабувача) страхового відшкодування, яке повністю (частково) покриє збитки (шкоду), завдані настанням страхового випадку.

Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.

У силу вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (стаття 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

Отже, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняється, відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. За загальним правилом перевізник відповідає за збереження вантажу після прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або його пошкодження сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, а саме сталися не з його вини (презумпція вини перевізника). Перевізник повинен довести свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в розмірі фактичної шкоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки товар був застрахований, Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідна заява була розглянута, пошкодження вантажу, визнано страховою подією, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі розрахунку остаточної суми страхового відшкодування ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, страхового акту ДКЦВ - 16595 від 13.11.2018 року, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «АТБ - Маркет» в розмірі 28 374,60грн., що підтверджується платіжним дорученням №23856 від 13.11.2018р.

Зважаючи на виплату позивачем страхового відшкодування за договором майнового страхування, останній отримав право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка склала 28 374,60грн., підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної суми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є обґрунтованими.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федора Іванова, 32, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТГЛ України" (65082, м. Одеса, вул. Сабанєєв міст, буд. 5/7, кв. 6, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТГЛ України" (65082, м. Одеса, вул. Сабанєєв міст, буд. 5/7, кв. 6, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федора Іванова, 32, ) вартість сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 374 (двадцять вісім тисяч триста сімдесят чотири)грн. 60коп. та судовий збір 2 102 (дві тисячі сто дві)грн .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 01 вересня 2020 р.

Суддя К.Ф. Погребна