ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Справа№ 910/2224/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Кропивної Л.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте Швидше» на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Босий В.П.) від 14.04.2020 у справі №910/2224/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Медікел»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте Швидше»

про стягнення 154898,72 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте Швидше» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Медікел» заборгованість у розмірі 150 000, 12 грн, пеню у розмірі 4 409,97 грн, 3% річних у розмірі 488,63 грн та 2 323,48 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано належним виконанням позивачем зобов`язань за договором купівлі-продажу товару, що підтверджується підписаними належним чином видатковими накладними, та, відповідно, неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одужуйте Швидше» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20 та ухвалити нове рішення, яким відмови в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, ТОВ «Одужуйте Швидше» вказує на неповідомлення останнього судом про здійснення судового розгляду, а також про те, що ним здійснено оплату за поставлений товар, у підтвердження чого ним надано платіжні доручення від 20.11.2019 №3078, 22.11.2019 №3124, від 26.11.2019 №3163, від 27.11.2019 №3171, від 03.02.2020 №3017, від 07.02.2020 №3124. Відтак, за висновком заявника апеляційної скарги, в порушення вимог статей 76, 73, 86 ГПК України, судом не надано належної оцінки усім обставинам у сукупності та не перевірено здійснення відповідачем оплати за поставлений товар.

До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, у якому останній визнає здійснені за поданими відповідачем платіжними дорученнями оплати товару, однак наголошує, що ці оплати були зараховані у рахунок погашення заборгованості за договором погодженої наявним у матеріалах справи актом звірки розрахунків від 30.09.2019. Заявлена ж до стягнення заборгованість виникла за поставками здійсненими після складення акту. На підтвердження наведеного позивачем до відзиву додано розрахунок усіх поставок товару і оплат за поставлений товар, здійснених протягом строку дії договору №72, тобто з 31.05.2018 і до 07.02.2020 - дати внесення відповідачем платежів, вказаних в апеляційній скарзі.

Позивач наголошує на тому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують наявність у відповідача заборгованості за укладеним між ними договором.

18.05.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте Швидше» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте Швидше" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пашкіна С.А

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 31.05.2018 між ТОВ «Дельта Медікел» (продавець) та ТОВ «Одужуйте Швидше» (покупець) укладено договір купівлі-продажу (надалі - «Договір»), відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві лікарські засоби, косметичні засоби, вироби медичного призначення, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, інші фармацевтичні товари (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що асортимент, кількість та ціна товару визначається у видаткових накладних, які в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України сторони вважають відповідною специфікацією.

За змістом п. 2.3 Договору оплата кожної поставленої партії товару здійснюється покупцем в наступні строки: відстрочення платежу 45 календарних днів з дати поставки (оплата здійснюється на 45-й календарний день з дати поставки). Під партією розуміється товар, що поставлений згідно однієї видаткової накладної.

22.01.2019 між сторонами була укладена додаткова угода №5 до Договору, якою сторони вирішили доповнити договір пунктом 1.2.1, виклавши його в наступній редакції: «Видаткові накладні можуть оформлятися сторонами в електронному вигляді з накладенням електронних цифрових підписів уповноважених осіб сторін. Підписання видаткових накладних шляхом накладення електронних цифрових підписів покупця здійснюється останнім не пізніше п`ятниці кожного календарного тижня - за попередній календарний тиждень, протягом якого було здійснено поставку товару за такими накладними.».

Пунктом 3.8 Договору в редакції додаткової угоди №5 від 22.01.2019 визначено, що моментом (датою) поставки товару (датою здійснення господарської операції) вважається дата приймання товару покупцем від продавця, зазначена сторонами у видаткових накладних, незалежно від моменту підписання сторонами такої видаткової накладної. Передача товару уповноваженій особі покупця здійснюється продавцем на підставі оформленої продавцем видаткової накладної. Повноваження особи покупця, яка здійснює приймання товару та підписання видаткових накладних від імені покупця, мають бути підтверджені належним чином оформленими на підписаними покупцем довіреностями або додатковими угодами до цього договору, якими визначаються особи, уповноважені покупцем на приймання товару та підписання видаткових накладних. Покупець підтверджує, що особи, які підписують видаткові накладні та отримують товар, поставлений на підставі цих накладних, діють від імені та в інтересах покупця в тому числі щодо узгодження найменування, кількості, асортименту товару. У разі якщо покупець з будь-яких підстав не оформив та не надав продавцю довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей та прийняв товар за відповідною видатковою накладною, вважається, що товар прийнятий та отриманий уповноваженою на вчинення таких дій особою покупця.

На виконання умов Договору позивач у період з 17.09.2019 по 05.11.2019 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 150000,12 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними сторонами за вказаний період шляхом накладення електронних цифрових підписів.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання по оплаті поставленого згідно Договору товару на суму 150 000,12 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки обумовленого сторонами товару.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічна норма вміщена до статті 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як підтверджується матеріалами справи, у період з Матеріалами з 16.09.2019 по 045.11.2019 позивачем поставлено відповідачу товар, обумовлений у видаткових накладних, на загальну суму 150 000,12 грн. Вказані видаткові накладні підписані сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Надаючи оцінку цим накладним в контексті підтвердження ними факту проведення господарської операції, місцевий господарський суд мотивовано виходив з того, що на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, пунктом 1.2.1 Договору в редакції додаткової угоди №5 від 22.01.2019 сторони погодили, що видаткові накладні можуть оформлятися сторонами в електронному вигляді з накладенням електронних цифрових підписів уповноважених осіб сторін.

Одночасно, колегія суддів враховує, що долучені до матеріалів справи видаткові накладні відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із вказаними положеннями Закону кореспондуються приписи п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно до яких встановлено такі ж вимоги до первинних документів.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 814/309/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2019 у справі № 910/14371/18, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи положення статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлені судом обставини щодо засвідчення електронних видаткових накладних електронними підписами та скріплення печатками сторін, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що поставка позивачем товарів на виконання умов договору від 31.05.2018 №72 на загальну суму 150000,12 грн як господарська операція є підтвердженою, відповідними бухгалтерськими первинним документами. У відповідача, у зв`язку з цим виник обов`язок здійснити розрахунок за поставлений товар.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи приписи частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України та п. 2.3 Договору, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений товар протягом 45 календарних днів з дати поставки. Крім того, гранична дата сплати вартості кожної партії товару вказана у підписаній сторонами видатковій накладній.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись із апеляційною скаргою відповідач, натомість, наголошує на порушенні місцевим судом норм процесуального права щодо повідомлення його у неналежний спосіб про наявність судового провадження. Відповідач наголошує, що жодних документів на його адресу від суду не надходило. Одночасно відповідачем подано нові докази, які, на думку апелянта, спростовують наявність у нього будь-яких боргових зобов`язань перед позивачем.

Як підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Ухвала суду від 24.02.2020 отримана представником відповідача 28.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №963. При цьому, ухвала суду була надіслана на юридичну адресу відповідача: м. Київ, вул.. Звіринецька, буд. 63, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Від імені відповідача повідомлення отримано Іщенко О.Ю. Цією ж особою 21.04.2020 отримано від імені відповідача копію судового рішення у справі.

Відповідач в апеляційній скарзі зауважує, що він ознайомився із судовим рішенням у Єдиному державному реєстрі судових рішень, однак, враховуючи положення статті 79 ГПК України, а також оскільки матеріали справи містять докази направлення судових рішень на юридичну адресу відповідача, та їх отримання представником відповідача, як і відсутність доказів місцерозташування відповідача за іншою адресою, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ще з 24.02.2020 був ознайомлений з наявністю судового провадження та мав можливість надати суду першої інстанції усі необхідні докази для здійснення ним повного та всебічного розгляду справи.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо неможливості надання платіжних дорученнь від 20.11.2019 №3078, 22.11.2019 №3124, від 26.11.2019 №3163, від 27.11.2019 №3171, від 03.02.2020 №3017, від 07.02.2020 №3124, у зв`язку з чим, колегія суддів такі докази не приймає до розгляду та відповідно здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами.

Відтак, враховуючи наявність видаткових накладних, оформлених відповідно до вимог закону та умов договору, що підтверджують факт поставки товару позивачем відповідачу, як і відсутність будь-яких доказів неприйняття товару за якістю як і здійснення розрахунків за цей товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 150000,12 грн. на підставі Договору за поставлений товар. Крім того, як вбачається з відзиву позивача на апеляційну скаргу останній визнає здійснені за поданими відповідачем платіжними дорученнями оплати товару, однак наголошує, що ці оплати були зараховані у рахунок погашення заборгованості за договором, погодженої наявним у матеріалах справи актом звірки розрахунків від 30.09.2019, тоді як заявлена до стягнення заборгованість виникла за поставками здійсненими після складення акту, на підтвердження чого позивачем надано розрахунок за весь період дії договору з 31.05.2018 і до 07.02.2020.

Отже, у цій частині позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 409,97 грн. та 3% річних у розмірі 488,63 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 20.12.2019 по 11.02.2020.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання.

Одностороння відмова від зобов`язання в силу статті 525 Цивільного кодексу України не допускається.

Відповідно до частини другої статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як унормовано статтею 173 Господарського кодексу України, один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що в разі порушення строків оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідачем допущено порушення виконання зобов`язання за договором з оплати поставленого йому товару, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 4 409,97 грн. та 3% річних у розмірі 488,63 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. При цьому, колегія суддів зауважує, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично правильним.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, судові витрати покладаються судом на скаржника.

Керуючись статтями 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте Швидше» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20 - без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі №910/2224/20.

Справу №910/2224/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.09.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Кропивна