ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2020 р. м. Київ

Справа № 911/1275/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця Васильчика Анатолія Ілліча до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» про стягнення 76812,14грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Васильчик Анатолій Ілліч (далі - ФОП Васильчик А.І.) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (далі - ТОВ «Біогазенерго») про стягнення 76812,14грн, що складається з: 62500грн основний борг; 10853,89грн пеня, яка нарахована за період з 30.03.2019 по 02.10.2019; 2014,50грн - 3% річних за період з 30.04.2019 по 27.04.2020; 1443,75грн втрати від інфляції за період з квітня 2019 року по березень 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №11/02/19 від 11.02.2019 в частині здійснення оплати за отриманий товар - відходи деревини у встановлений договором строк (а.с.1-6).

Ухвалою від 28.05.2019 судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (а.с.71-73).

Копії вказаної ухвали отримано позивачем та відповідачем 02.06.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№720, 429 (а.с.75-76).

В силу п.3 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення

Відзив на позов до закінчення строку, встановленого ст.251 ГПК України для подання відзиву, з урахуванням його продовження відповідно до п.4 Прикінцевих положень ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 N 540-IX та закінчення через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», як визначено п.2 його Прикінцевих та перехідних положень, не надійшов.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

11.02.2019 між сторонами у справі - ФОП Васильчик А.І. (сторона 1) та ТОВ «Біогазенерго» (сторона 2) укладено договір №№11/02/19 (а.с.14-15, далі - договір).

За умовами договору сторона 1 зобов`язується передати у власність сторони 2 сировину - відходи деревини подрібнені, а сторона 2 - прийняти та оплатити поставлений обсяг сировини (п.2.1 договору).

Відповідно до п. 3.2.2 договору до обов`язків сторони 2 віднесено своєчасну та в повному обсязі сплату стороні 1 ціни одержаної сировини.

Згідно п. 4.3 договору прийом-передача сировини оформлюється шляхом складання та підписання повноваженими представниками товарно-транспортної накладної та видаткової накладної.

Датою прийому-передачі вважається дата підпису повноважними представниками товарно-транспортної накладної та видаткової накладної (п.4.4 договору).

Перехід права власності на сировину від сторони 1 до сторони 2 відбувається в момент підписання повноважними представниками сторін товарно-транспортної накладної та видаткової накладної.

В силу п. 5.3 договору оплата отриманої сировини здійснюється шляхом перерахування на банківський рахунок сторони 1 суми, що дорівнює ціні отриманої продукції, протягом 10 банківських днів після підписання сторонами товарно-транспортних накладних та видаткових накладних.

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 (п. 9.1 договору).

Сторонами узгоджено додаток до договору - специфікацію №1, з якої вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо поставки відходів деревини у кількості 1000 куб.м загальною вартістю без ПДВ 250 000,00грн; терміном поставки сторонами визначено з 11.02.2019 по 31.03.2019 (а.с.16).

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач у період з 24.02.2019 по 19.03.2019 поставив, а відповідач - прийняв відходи деревини (подрібнені) на суму 270 000,00грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с.17-28), а саме:

- №1 від 24.02.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №2 від 24.02.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №3 від 25.02.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №4 від 25.02.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №5 від 04.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №6 від 05.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №7 від 06.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №8 від 08.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №9 від 09.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №10 від 15.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №11 від 18.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ;

- №12 від 19.03.2019 у кількості 90м3 на суму 22500грн без ПДВ.

На підтвердження доставлення відповідної сировини, до позовної заяви долучено товарно-транспортні накладні (а.с.29-40).

Відповідачем перераховано позивачу за поставлену сировину 207 500,00грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, а саме: 12.03.2019 - 157500грн; 19.07.2019 - 30 000грн; 05.08.2019 - 20 000грн (а.с.46).

13.07.2019 позивач направив відповідачу претензією від 11.07.2019 за вих.№11-07/19 щодо сплати боргу, який станом на момент її направлення становив 112500грн (а.с.41), що підтверджується фіскальним чеком від 13.07.2019 (а.с.42).

У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 19.07.2019 №408/1907-19 зазначив про відсутність фінансової можливості погасити борг та гарантував його погашення у найкоротші строки (а.с.43).

Позивач вдруге звернувся до відповідача з лисом-нагадуванням від 04.09.2019 за №04-09/19 щодо сплати боргу за поставлену сировину, розмір якого склав вже 62 500грн (а.с.44); направлення відповідного листа підтверджується фіскальним чеком (а.с.45).

Як вказує позивач, відповідач не надав відповіді на зазначений лист.

Борг за поставлений товар, як вказує позивач, складає 62500грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплати поставлену сировину, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений між сторонами у даній справі договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, сторонами п. 5.3 договору змінили загальне правило, визначене вищевказаною нормою, та погодили, що оплата товару здійснюється протягом 10 банківських днів після підписання сторонами товарно-транспортної та видаткової накладної.

Так, як встановлено судом під час розгляду даної справи, у відповідача існує борг за поставлену сировину за видатковою накладною №10 від 15.03.2019 у розмірі 17 500,,00грн, а також неоплачені видаткові накладні №11 від 18.03.2019 на суму 22500грн та №12 від 19.03.2019 на суму 22500грн.

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів оплати сировини за відповідними накладними у загальному розмірі 62500грн відповідачем до прийняття рішення у даній справі не надано.

Не виконавши зобов`язання з оплати сировини за вказаними накладними, у строк, встановлений п.5.3 відповідного договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

За вказаних обставин суд вважає вимоги в частині стягнення з відповідача 62 500,00грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2014,50грн 3% - річних за період з 30.04.2019 по 27.04.2020 та 1443,75грн - втрат від інфляції за період з квітня 2019 року по березень 2020 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки вказаних вимог, суд зазначає, що такі розрахунки виконано арифметично вірно, відповідно заявлені вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 10 853,89грн пені за загальний період з 30.03.2019 по 02.10.2019.

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати за отриману сировину, сторона 2 сплачує стороні 1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення від суми боргу.

Перевіривши розрахунок пені, суд зазначає, що такий розрахунок виконано у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, а погоджений сторонами розмір пені не перевищує максимального розміру пені, встановленого чинним законодавством - не більше подвійної облікової ставки НБУ України. Відповідний розрахунок пені виконано позивачем арифметично вірно, з урахуванням існуючого боргу та строку виконання зобов`язання з оплати поставленої сировини, періоду прострочення.

З урахуванням зазначеного, вимоги про стягнення пені у розмірі 10 853,89грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті позову судовим збором, понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2102,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (ідентифікаційний код 33593431; 07201, Київська обл., Іванківський район, смт. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192) на користь фізичної особи-підприємця Васильчика Анатолія Ілліча (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 62 500,00грн основного боргу, 2014,50грн - 3% річних та 1443,75грн втрат від інфляції, 10853,89грн пені, а також 2102,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова