ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2020 р. Справа №914/840/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Желік М.Б. суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №14/4-1875-20 від 19.03.2020 (вх.№01-05/1288/20 від 02.04.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2020 (головуючий суддя - Галамай О.З., судді Мазовіта А.Б., Петрашко М.М., повний текст рішення складено 24.02.2020)

у справі № 914/840/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Бориславтеплоенерго», м. Борислав

про стягнення 1 912 774, 03 грн.

за участю представників:

від позивача: представник Орел С.С. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився.

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2020 у справі №914/840/19 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 304 161, 32 грн. пені, 145 241,25 грн 3% річних, 578 051,11 грн. інфляційних втрат та 19 974,22 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівської області з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги, прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2020 у справі №914/840/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 304 161,32 грн. пені, 59 750,48 грн. 3% річних та 198 583,49 грн. інфляційних втрат, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати за апеляційний розгляд покласти на позивача.

Згідно із супровідним листом Господарського суду Львівської області №914/840/19/1/20 від 30.03.2020 апеляційну скаргу надіслано до Західного апеляційного господарського суду разом із матеріалами справи №914/840/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2020 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 12 656,15 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2020 у справі №914/840/19, зупинено дію оскарженого рішення, призначено розгляд справи на 20.05.2020.

18.05.2020 на електронну адресу суду надійшов відзив КП «Бориславтеплоенерго» на апеляційну скаргу, у якому відповідач навів заперечення щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржене рішення без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 розгляд справи відкладено на 17.06.2020. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 розгляд справи відкладено на 19.08.2020.

В судовому засіданні 19.08.2020 представник апелянта надав суду пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просив вимоги скарги задоволити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 304 161,32 грн. пені, 59 750,48 грн. 3% річних та 198 583,49 грн. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером 815, долученим до матеріалів справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» про стягнення 1 912 774,03 грн., у тому числі: 322 825,06 основного боргу, 608 322, 64 грн. пені, 204 991,73 грн 3% річних та 776 634,60 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору постачання природного газу №5177/1617-ТЕ-21 від 11.10.2016 позивач поставив відповідачу упродовж жовтня 2016 року - березня 2017 року природний газ на загальну суму 19 807 666,47 грн. За умовами договору (п. 6.1) відповідач мав здійснювати остаточний розрахунок за переданий газ до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставку газу. Позивач ствердив, що відповідач оплачував газ з порушенням встановлених строків та неоплаченою залишилась заборгованість в сумі 322 825,06 грн. За прострочення оплати газу позивач просив стягнути з відповідача 608 322,64 грн. пені на підставі п. 8.2 договору, яким передбачено сплату покупцем пені за порушення строків оплати газу в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який вона стягується, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, та на підставі ст. 625 ЦК України - 204991,73 грн. 3% річних та 776 634, 60 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що КП «Бориславтеплоенерго» розрахувалось за спожитий природний газ по договору №5177/1617-ТЕ-21 від 11.10.2016 в повному обсязі, остаточний розрахунок 30.11.2018 здійснено коштами Державного бюджету відповідно до умов договору про організацію взаєморозрахунків № 63/110 від 18.10.2018, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлений газ. Тому нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на кошти в сумі 322 825, 06 грн, які погашені згідно з умовами договору про організацію взаєморозрахунків, вважає безпідставними. Також при прийнятті рішення просить врахувати важкий фінансовий стан підприємства, оскільки затримка у погашенні заборгованості виникла з незалежних від нього обставин, зокрема, невідповідність затвердженого тарифу до економічно обґрунтованого рівня; відсутність відшкодування різниці в тарифах; заборгованість споживачів перед КП "Бориславтеплоенерго" та його збитковість.

Відповідач просив зменшити розмір нарахованої пені на 90%, закрити провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 322 825, 06 грн та відмовити у стягненні нарахованих на суму боргу 322 825, 06 грн - пені, 3% річних та інфляційних втрат. До клопотання про зменшення розміру неустойки з долученням до нього ряду документів, а саме: звіту про фінансові результати за 2018 рік та за 9 місяців 2019 року; протоколу засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах № 1 ТЕ/05; довідки про заборгованість за спожите теплопостачання; інформації по різниці в тарифах станом на 01.05.2019 та 01.01.2020.

В уточненні до відзиву на позов, відповідач покликався на рішення у справі №826/9665/16, котрим визнано протиправною (незаконною) постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758", за якою визначалась ціна природного газу в укладеному сторонами договорі та вважає, що розрахунок за переданий газ має бути перерахований по ціні 1 770, 74 грн за 1000 куб.м., долучив контррозрахунок, в якому різниця між нарахованою вартістю газу та встановленою постановою КМУ № 758 становить 12 710 493, 83 грн.

Постановляючи оскаржене рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення 322 825, 06 грн основного боргу слід відмовити за безпідставністю, оскільки такого на момент подання позову вже не існувало; нарахування заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат проведені із правильно визначеним початком виникнення прострочення, за кожен місяць окремо, пеня нарахована в межах 6-місячного строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, інфляційні втрати нараховано з урахуванням позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з них підставно позивачем заявлено до стягнення з відповідача 608 322, 64 грн пені, 145 241,25 грн 3% річних та 578 051, 11 грн інфляційних втрат. Також суд частково задоволив клопотання відповідача та зменшив розмір правомірно нарахованої пені на 50%.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині прийняте з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Так скаржник вважає, що суд безпідставно зменшив розмір пені без дослідження майнового стану позивача, не врахувавши, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Окрім того, скаржник покликається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 про те, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки, та у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 про те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. На переконання апелянта неналежне планування відповідачем своєї господарської діяльності не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки, покладення ризиків господарської діяльності відповідача на інших учасників господарських відносин порушує принцип розумності та справедливості.

Щодо укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків скаржник зазначає, що умовами договору (п.6.1.) сторони погодили, що укладання спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків, а внесенні змін до спірного договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди. Таким чином скаржник вважає посилання суду на укладання ряду спільних протокольних рішень як на підставу для зміни порядку та строку розрахунків такими, що суперечать умовам договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань. Скаржник зазначає, постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, відповідно до якої сторони здійснюють організацію взаєморозрахунку, а також умови спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків обмежені сферою відносин з перерахунку субвенцій, натомість порядок розрахунку за природний газ обумовлено сторонами в договорі. Апелянт вважає, що в цьому випадку держава є третьою особою, що має обов`язок зі своєчасного перерахування субвенцій та в межах договірних зобов`язань не є суб`єктом владних повноважень. Окрім того, спільні протокольні рішення до моменту проведення відповідного фінансування не є чинними, а лише декларують наміри сторін. Таким чином, скаржник вважає, що нарахування платежів відповідно до ст.625 ЦК України на всю суму заборгованості за цим договором, в тому числі суму заборгованості, оплачену за спільним протокольним рішенням відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 №20 є обґрунтованим та законним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що заборгованість КП «Бориславтеплоенерго» перед позивачем за природний газ виникає з причин, незалежних від господарської діяльності підприємства, а саме через відсутність своєчасного фінансування різниці в тарифах, пільг та субсидій та одночасно через заборгованість населення. Усі кошти, отримані від господарської діяльності підприємства потрапляють на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Також підприємство-відповідач є збитковим. Відповідач звертає увагу, що між сторонами існує невирішене питання щодо перерахунку вартості спожитого в спірний період газу та повернення зайво сплачених коштів.

Щодо погодження умов організації взаєморозрахунків відповідач зазначає, що підписавши договір про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків за поставлений газ, що є предметом договору купівлі-продажу №5177/1617-ТЕ-21 від 11.10.2016, тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних на суму, яка погашена згідно з договором про організацію взаєморозрахунків є неправомірним. Відповідач покликається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції вірно встановив наступні фактичні обставини спору.

11 жовтня 2016 року ПАТ «НАК Нафтогаз України» (Постачальник) та КП «Бориславтеплоенерго» (Споживач) уклали договір №5177/1617-ТЕ-21 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 23.11.2016 сторони встановили, що продавець передає покупцеві у період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року газ обсягом до 3989, 778 тис. куб. м.

Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 930, 40 грн (з ПДВ).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п. 8.3 договору).

Відповідно до п. 12.1 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року природний газ на загальну суму 19 807 666, 47 грн, що підтверджено актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 1 718 499, 46 грн; від 30.11.2016 на суму 3 397 294, 87 грн; від 31.12.2016 на суму 3 714 458, 59 грн; від 31.01.2017 на суму 4 852 253, 28 грн; від 28.02.2017 на суму 3 360 123, 13 грн; від 31.03.2017 на суму 2 765 037, 14 грн.

Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Відповідач здійснював розрахунки за отриманий газ з порушенням строків, встановлених п. 6.1 договору.

Розрахунок за газ, отриманий у жовтні 2016 року в сумі 936 692,27 грн здійснено згідно з постановою КМУ № 20, суму 67 259, 53 грн - зараховано в оплату спожитого за спірним договором газу згідно з листом відповідача №571 від 31.10.2016 як переплата по іншій угоді, решта - власними коштами. Остаточний розрахунок власними коштами проведено 18.01.2017.

Розрахунок за газ, отриманий у листопаді 2016 року в сумі 3 397 294,87 грн, тобто повністю, здійснено згідно з постановою КМУ № 20.

Розрахунок за газ, отриманий у грудні 2016 року в сумі 3 360 178,31 грн здійснено згідно з постановами КМУ № 20, решта - власними коштами. Остаточний розрахунок власними коштами проведено 27.01.2017.

Розрахунок за газ, отриманий у січні 2017 року в сумі 4 191 466,73 грн здійснено згідно з постановами КМУ № 20, решта - власними коштами. Остаточний розрахунок власними коштами проведено 23.08.2017.

Розрахунок за газ, отриманий у лютому 2017 року в сумі 959 257,82 грн здійснено згідно з постановою КМУ № 20, решта - власними коштами. Остаточний розрахунок власними коштами проведено 28.03.2018.

Розрахунок за газ, отриманий у березні 2017 року в сумі 322 825,06 грн здійснено згідно з договором про організацію взаєморозрахунків №63/110 від 18.10.2018, решта - власними коштами. Остаточний розрахунок власними коштами проведено 28.03.2018.

Вказані обставини не заперечуються обома сторонами.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №5177/1617-ТЕ-21 від 11.10.2016 позивач поставив відповідачу в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року природний газ на загальну суму, зазначену в актах - 19 807 666, 47 грн. За умовами договору (п.6.1) відповідач мав повністю оплатити отриманий в кожному місяці газ до 25-го числа (включно) наступного місяця, проте, остаточні розрахунки за кожен місяць були проведені відповідачем з порушенням встановлених строків.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення строків оплати газу договором (п. 8.2) передбачено сплату пені у розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі п.8.2 договору та ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення 608 322,64 грн пені, 204991,73 грн 3% річних та 776 634,60 грн інфляційних втрат, нарахованих за листопад 2016 року - липень 2018 року.

Поряд з цим, одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз".

Таке регулювання визначено у Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача, зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

Сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість, погашену спільними протокольними рішеннями не нараховується.

При цьому суд застосував правові висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18, в постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №908/885/18, постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 906/985/18.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що суд вірно застосував до спірних правовідносин наведену практику Верховного Суду.

Так, слід звернути увагу, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення зі споживача 3% річних, інфляційних втрат і пені у випадку підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, навіть незважаючи на те, що відповідно до встановлених фактичних обставин справи №924/296/18 у пункті 6.1. договору «сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови КМУ №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором».

Аналогічні висновки наведено також у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі 925/1586/17.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в щодо того, що підписання сторонами спільних протокольних рішень не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, оскільки це обумовлено в договорі, та зазначає, що суд першої інстанції вірно здійснив перевірку розрахунку позивача щодо актів від 31.10.2016 на суму 1 718 499, 46 грн., від 30.11.2016 на суму 3 397 294, 87 грн, від 30.12.2016 на суму 3 714 458,59 грн., від 31.01.2017 на суму 4 852 253, 28 грн., від 28.02.2017 на суму 3 360 123, 13 грн., від 31.03.2017 на суму 2 765 037, 14 грн. із вирахуванням із суми заборгованості проплат, здійснених згідно з постановою КМУ №20.

Отже, підставно позивачем заявлено до стягнення з відповідача 608 322, 64 грн пені, 145 241, 25 грн 3% річних та 578 051, 11 грн інфляційних втрат.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені на 90%, слід зазначити наступне.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідно до умов договору №5177/1617-ТЕ-21 від 11.06.2016 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Одними з причин виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за природний газ стала відсутність своєчасного фінансування в тарифах, несвоєчасне фінансування бюджетних установ, які є споживачами КП «Бориславтеплоенерго», а також ненадходження оплати від населення.

Із звітів про фінансові результати за 2018 рік та 9 місяців 2019 року; довідок про наявність перед КП «Бориславтеплоенерго» заборгованості населення в сумі 15 114 298, 37 грн, бюджетних установ - 547 972, 22 грн, інших - 198 185, 82 грн, пільг - 52 090, 59 грн, різниці в тарифах - 38 699 грн станом на 01.05.2019 та заборгованості населення в сумі 14 908 653 грн, бюджетних установ - 689 061, 65 грн, інших - 569 645, 09 грн, різниці в тарифах: по бюджету - 38, 70 тис. грн, населення - 14 500, 47 грн станом на 01.01.2020 вбачається, що зазначене підприємство не є прибутковим.

Суд першої інстанції взяв до уваги, що позивач використав передбачені законодавством і договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов`язання боржником, який відноситься до об`єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення та є збитковим підприємством.

Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора. А сплата надмірно великих штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного надання населенню послуг з теплопостачання.

Крім того, діяльність позивача та відповідача провадиться на принципі забезпечення захисту прав та інтересів споживачів. У відносинах між сторонами, відповідач є споживачем природного газу, а у відносинах з населенням - надавачем послуг з опалення та постачання гарячої води.

Тому при здійсненні права на зменшення розміру пені, суд повинен враховувати не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору, керуючись у тому числі засадами справедливості, добросовісності та розумності.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги майновий стан позивача та наводить дані консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року, та обґрунтовує, що значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств призводить до нестачі коштів для здійснення поточної діяльності позивача, в тому числі для забезпечення підприємств обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Підтверджучих документів до апеляційної скарги не додано, письмових заперечень на клопотання відповідача про зменшення розміру пені з підтверджуючими документами під час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містять, позивач не надав доказів понесення збитків у зв`язку з простроченням сплати сум боргу.

Також слід зазначити, що обґрунтоване клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% було задоволено частково, при цьому суд взяв до уваги, що на момент звернення позивача до суду основний борг було сплачено в повному обсязі, та те, що позивач заявив до стягнення також інфляційні втрати та 3% річних, збитків нема.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів місцевий господарський суд при зменшенні розміру пені на 50% дотримався принципу збалансованості інтересів сторін.

Колегія суддів зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Львівської області в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №14/4-1875-20 від 19.03.2020 (вх.№01-05/1288/20 від 02.04.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2020 у справі №914/840/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 31.08.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.