ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4212/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Антонік С.Г., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання: Охота В.В.

Представники сторін:

від відповідача: Іващенко Т.В., поспорт серії МЕ 566522 від 21.12.2004 ,адвокат;

від позивача: Хомутов Г.В., посвідчення № ЗП001631 від 26.04.2018, адвокат;

від позивача: Тищенко Г.Г, свідоцтво № 445 від 29.12.2003, адвокат;

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р., повне рішення складено 28.12.2019, суддя Фещенко Ю.В., та додаткове рішення від 08.01.2020, повне рішення складено 09.01.2020, суддя Фещенко Ю.В., у справі № 904/4212/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни (м. Запоріжжя)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (м. Дніпро)

про стягнення коштів, сплачених відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу у розмірі 584 040 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Фізична особа-підприємець Хільченко Юлія Михайлівна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (далі - відповідач) кошти, сплачені відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу, у розмірі 584 040 грн. 00 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 8760 грн. 00 коп.

21.11.2017 на підтвердження домовленості між позивачем та відповідачем про використання подарункових карт відповідача "Comfy", відповідач надіслав позивачу рахунок-фактуру № СФКІС від 21.11.2017 для переказу відповідачу коштів на загальну суму 1197840 грн. 00 коп. за 322 подарункові карти "Comfy", який 26.12.2017 був оплачений позивачем.

27.12.2017 відповідач передав позивачу 322 карти, що підтверджується видатковою накладною № РНКІС-000001723 від 27.12.2017.

В подальшому, протягом 2018 року позивачем було використано 165 карт для придбання товарів у магазинах відповідача. Іншою частиною карток у кількості 157 штук позивач скористатися не зміг, оскільки у них закінчився строк дії. Повернути кошти відповідач також відмовився, обґрунтовуючи це тим, що кошти за карти не повертаються. Позивач зазначає, що сума, яка була сплачена позивачем за 157 карт (3 720,00 грн. х 157 = 584 040,00 грн.), є залишком невикористаного позивачем авансового платежу, що був отриманий відповідачем, та становить 584040 грн. 00 коп.

Як вказує позивач, відповідач відмовився укладати з позивачем договори купівлі-продажу товарів, чим позбавив позивача можливості скористатися 157 картами (які ще не були використані позивачем) і, відповідно, залишком невикористаного авансового платежу, що був отриманий відповідачем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. у справі у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" про стягнення коштів, сплачених відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу у розмірі 584040 грн. 00 коп. - відмовлено у повному обсязі. Судові витрати позивача покладено на Фізичну особу - підприємця Хільченко Юлію Михайлівну.

Рішення Господарського суду обґрунтоване тим, що при розгляді справи не встановлено ухилення відповідача укласти основний договір протягом строку дії Подарункових карток Comfy, навпаки, самим позивачем підтверджено, що він протягом цього строку не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір роздрібної купівлі-продажу та підтверджено, що з такою пропозицією він звернувся до відповідача лише 07.02.2019, отже через півтора місяці з моменту закінчення строку дії таких карток.

Позивачем у даній справі не доведено, що протягом строку дії Подарункових карток Comfy (в період з 28.12.2017 по 27.12.2018) на суму 584040 грн. 00 коп. відповідачем було відмовлено в укладенні договору/договорів роздрібної купівлі-продажу, чим було порушено умови укладеного між сторонами договору.

Враховуючи норми чинного законодавства України, що регулюють спірні відносини, та обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідача коштів, сплачених як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу, у розмірі 584040 грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 у справі № 904/4212/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" про розподіл судових витрат на правову допомогу - задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (49100, м. Дніпро, бульвар Слави, будинок 6 Б, кімната 413; ідентифікаційний код 36962487) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 924 грн. 55 коп.

Додаткове рішення Господарського суду обґрунтоване тим, що оцінюючи зазначені докази в сукупності, місцевий суд дійшов висновку, що відповідачем доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він мав сплатити у зв`язку з розглядом справи №904/4212/19, і які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, місцевий суд визнав зазначені витрати обґрунтованими в заявленому розмірі 2924 грн. 55 коп.

Таким чином, враховуючи надані докази, які підтверджують розмір відповідних витрат, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача 2924 грн. 55 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2020 виправлено описку в абзаці 16 мотивувальної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 у справі № 904/34212/19, шляхом його виключення з тексту рішення.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду від 23.12.2019р та додатковим рішенням суду від 08.01.2020 у справі, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 року і додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 року у справі і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що рішення є ухваленим із порушенням норм процесуального права (статей 76, 77, 79, ч. 2 і 3 ст. 210, 236, п. 5 ч.4 ст. 238 ГПК) і неправильним застосуванням норм матеріального (ст.ст 525, 526, ч.1 ст.530, ст.ст.599, 610, 612, ч.2 ст.635 Цивільного кодексу України) права, в якому неправильно визначенні правовідносини, недоведені обставини, що мають значення для справи, які судом визнанні встановленими, у зв`язку з неправильною ним оцінкою доказів і недослідженням ним електронних доказів, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню повністю, а позовні вимоги - задоволенню.

Додаткове рішення також підлягає скасуванню повністю в разі скасування рішення і задоволення позову повністю судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК судові витрати відповідача, у т.ч. на професійну правничу допомогу, можуть бути покладені на позивача лише в разі повної або часткової відмови в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:

- при передачі Карт позивачу в нього не виникало право власності на них, а відтак у суду першої інстанції не було підстав оцінювати передачу Карт позивачу як договір їх купівлі-продажу через відсутність визначальної ознаки купівлі-продажу, передбаченої ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), - передання майна (товару) у власність;

- з наданих сторонами у цій справі доказів, а також положень ч. 2 ст. 570 ЦК, слідує, що між позивачем і відповідачем існувала домовленість лише про здійснення авансового платежу в сумі 1 197 840,00 грн і отримання Карт, але не як товару;

- суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про урегульованість правовідносини між позивачем та відповідачем обов`язковими для позивача Правилами відповідача, а саме: Правилами придбання та використання Подарункової карти Comfy, які розмішені на сайті відповідача Comfy.ua;

- Правила або будь-які інші правила відповідача, або інші його локальні акти, не є обов`язковими для позивача, а тому не могли породити в нього будь-які обов`язки і призвести до наслідків, вказаних у Правилах;

- відображені у Картах відомості не можуть визначати обов`язковість Правил для позивача оскільки у Картах взагалі відсутнє посилання саме на Правила;

- у матеріалах справи відсутні докази, що за вказаним у Картах посиланням, були розміщені саме Правила та саме в тій редакції, що була надана відповідачем суду;

- стверджуючи про «повноту» відображених у Карті відомостей, суд першої інстанції проігнорував не тільки той факт, що у Картах відображено відомості про правила, доказів існування яких не надано і зміст яких невідомий (про що вже було зазначено вище), але і те, що на Картах не вказується: про неможливість повернення сплачених позивачем відповідачу коштів і їх «згорання» через один рік після активації Карти; про те, що отриманням Карти позивач погоджується з умовами Правил і приєднується до них;

- у відповідача відсутні правові підстави для утримання залишку авансу, що був сплачений йому позивачем;

- суд першої інстанції за відсутності доказів заподіяння збитків відповідачу та вимог останнього про їх відшкодування, встановив, що сплачена позивачем сума авансу є збитками і не підлягає поверненню.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заперечує проти доводів апелянта відповідач зазначає наступне:

- позивач звернувся до Відповідача саме за придбанням саме Подарункових карт, отримав рахунок на оплату саме Подарункових карт, сплатив грошові кошти саме за Подарункові карти та отримав від Відповідача саме Подарункові карти. В зв`язку з чим він не міг не усвідомлювати, що таке придбання має певну специфіку і вчиняється за певними Правилами та відрізняється від звичайного договору купівлі-продажу товарів. Посилання ж Позивача на відсутність між сторонами правових відносин за попереднім договором купівлі-продажу товарів та намагання визначити правовий статус грошових коштів як аванс, невідомо за яких правових підстав сплачений позивачу та невідомо на підставі яких норм права вимагаючи його повернення, не відповідають фактичним обставинам справи;

- з приписів частини 2 статті 635 ЦКУ витікає, що сума передоплати (авансу) залишається у продавця лише у разі невиконання умов цього договору з вини покупця. Отже законом передбачена можливість продавця не повертати покупцю кошти у разі відмови останнього укласти основний договір;

- зобов`язання відповідача обмежуються строком дії Подарункової карти Comfy, яка має бути використана протягом одного року з моменту її придбання та активації;

- судом було досліджено та враховано, що при розгляді справи не встановлено ухилення Відповідача укласти основний договір протягом строку дії Подарункових карток Comfy, навпаки, самим позивачем підтверджено, що він протягом цього строку не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір роздрібної купівлі-продажу та підтверджено, що з такою пропозицією він звернувся до відповідача лише 07.02.2019, отже через півтора місяці з моменту закінчення строку дії таких карток;

- позивачем у даній справі не доведено, що протягом строку дії Подарункових карток Comfy (в період з 28.12.2017 по 27.12.2018) на суму 584040 грн. 00 коп. відповідачем було відмовлено в укладенні договору/договорів роздрібної купівлі-продажу, чим було порушено умови укладеного між сторонами договору. З огляду на зазначене, правові підстави для повернення позивачу грошових коштів у відповідача відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2020р. поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. та додаткове рішення від 08.01.2020 у справі №904/4212/19. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. Призначено справу до розгляду на 12.03.2020 на 14:00 годин.

12.03.20 у судовому засіданні оголошено перерву в судовому засіданні до 07.04.2020 о 12:30 год.

Розгляд справи призначений на 07.04.2020 не відбувся, сторони повідомлені, що через запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215, на всій території України карантину із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів, учасники справи про дату та час судового засідання будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2020р. розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. та додаткове рішення від 08.01.2020 у справі №904/4212/19 призначено в судовому засіданні на 25.06.2020 на 14:00 год.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кузнецоваї І.Л., на підставі розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020, визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чус О.В., суддів - Антонік С.Г., Кощеєв І.М. Ухвалою від 25.06.2020 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. у справі №904/4212/19.

У судовому засіданні 20.08.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Хільченко Юлією Михайлівною та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" було досягнуто домовленості щодо придбання позивачем у відповідача подарункових карток Comfy у кількості 322 шт., загальна вартість яких складає 1197840 грн. 00 коп.

Так, відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру №СФКІС від 21.11.2017 на оплату подарункових карток Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1 197 840 грн. 00 коп. (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2017 позивачем було оплачено вказаний рахунок, що підтверджується банківською випискою, в якій наявна інформація, що 26.12.2017 позивачем був здійснений платіж на користь відповідача на суму 1 197 840 грн. 00 коп. з призначенням платежу "сплата за подарункові карти Comfy згідно рахунку № СФКІС- від 21.11.2017, у т.ч. ПДВ - 199 640 грн." (а.с.18).

В подальшому, за видатковою накладною № РНКІС-000001723 від 27.12.2017 відповідачем було передано позивачу подарункові карти Comfy у кількості 322 шт. на загальну суму 1197840 грн. 00 коп. (а.с.17).

Як зазначено у позовній заяві, протягом 2018 року позивачем було використано 165 карт для придбання товарів у магазинах відповідача. Однак, 07.02.2019 в магазині "Соmfy", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, будинок 33, позивач намагався придбати мобільний телефон з використанням Карти, проте відповідач відмовив позивачу в придбанні вказаного товару, мотивуючи це тим, що строк дії Карти закінчився 27.12.2018, на підтвердження чого видав позивачу службовий чек від 07.02.2019 (а.с.19). Повернути кошти представник відповідача також відмовився, обґрунтовуючи це тим, що кошти за Карти не повертаються. В подальшому, позивачем на веб-сайті відповідача за унікальним номером, який складається з 19 цифр та нанесений на кожну карту, був перевірений строк дії Карт, що залишилися невикористаними (в кількості 157 шт.) і було з`ясовано, що у всіх них закінчився строк дії (але не 27.12.2018, як вказано у службовому чеку, а 31.12.2018).

У зв`язку з вказаними обставинами, позивач звернувся до відповідача із вимогою про поновлення дії подарункових карт для можливості придбання за них товарів в магазинах ТОВ "Комфі Трейд" від 20.02.2019, в якій вимагав протягом 10 днів видати йому нові подарункові Карти номінальною вартістю 628000 грн. 00 коп. або поновити дію тих, що залишилися невикористаними, для можливості придбання за них товарів в магазинах ТОВ "Комфі Трейд" (а.с.21).

На вказану вимогу відповідачем було надано відповідь за вих. № 000508/12-00/19 від 14.03.2019, в якій відповідач вказав наступне:

- відповідно до Правил придбання подарункової карти Соmfу, затверджених Наказом ТОВ "Комфі Трейд" № 01/04-88 від 01.04.2011 (далі - Правила) Подарункову карту Соmfy можна придбати та використати в мережі супермаркетів побутової техніки та електроніки у відповідності до положень дійсних правил. Активація Подарункової карти Соmfy та/або її використання означає безумовну згоду Утримувача Подарункової карти Соmfy з дійсними правилами. Отже, порядок придбання, активації та використання подарункової карти регулюється даними Правилами. З Правилами Ви маєте можливість ознайомитись за посиланням https://comfy.ua/gift_card.html;

- згідно з пунктом 5 Правил строк дії Подарункової карти Соmfy становить один рік з моменту її активації, яка здійснюється власником в момент внесення покупцем передоплати (завдатку) шляхом придбання Подарункової карти Соmfy. Отже, оплата покупцем вартості подарункової карти є моментом її активації;

- на придбаних подарункових картах (на пластиковому носії карти) вказано, що подарункова карта діє один рік з дати її придбання;

- ФОП Хільченко Ю.М. придбала (оплатила), а отже активувала подарункові карти у кількості 157 шт. номінальною вартістю 628 000 грн. 00 коп. (залишок відповідно за вимогою) 26.12.2017, фактичне отримання карт - 27.12.2017. Строк дії подарункових карт за вимогою закінчився 27.12.2018;

- дійсно, ТОВ "Комфі Трейд" надало право утримувачам подарункових карт скористатись можливістю продовжити строк їх дії до 31.12.2018. Надання такої можливості є виявом лояльності до клієнтів. Тобто, ФОП Хільченко Ю.М. мала право скористатись залишком подарункових карт після закінченню строку їх дії - з 28.12.2018 до 31.12.2018;

- однак, ФОП Хільченко ІО.М. звернулась до ТОВ "Комфі Трейд" для використання залишку подарункових карт 07.02.2019;

- даний строк звернення значно перевищує як строк закінчення строку дії подарункових карт 27.12.2018, так і продовжений їх строк - до 31.12.2018;

- на підставі вищезазначеного, ТОВ "Комфі Трейд" відмовив позивачу у задоволенні вимог щодо видачі нових подарункових карт номінальною вартість 628000 грн. 00 коп. та поновленні строку дії 157 шт. подарункових карт номінальною вартість 628000 грн. 00 коп. (а.с.22-23).

Після отримання вказаної відповіді, позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів у сумі 584040 грн. 00 коп. від 15.04.2019, в якій вимагав повернути кошти в сумі 584040 грн. 00 коп., сплачені ТОВ "Комфі Трейд" за 157 подарункових карт "Сomfy", протягом 7 дні із дня отримання вимоги (а.с.24).

На вказану вимогу відповідачем було надано відповідь за вих. № 000718/12-00/19 від 24.04.2019, в якій відповідач вказав наступне:

- відповідно до Правил придбання подарункової карти Сomfy, затверджених Наказом ТОВ "Комфі Трейд" № 01/04-88 від 01.04.2011 (далі - Правила) Подарункову карту Сomfy можна придбати та використати в мережі супермаркетів побутової техніки та електроніки у відповідності до положень дійсних правил. Активація Подарункової карти Сomfy та/або її використання означає безумовну згоду утримувача Подарункової карти Сomfy з дійсними правилами;

- згідно з пунктом 5 Правил строк дії Подарункової карти Соmfy становить один рік з моменту її активації, яка здійснюється власником в момент внесення покупцем передоплати (завдатку) шляхом придбання Подарункової карти Соmfy;

- за пунктом 12 Правил, якщо основний договір роздрібної купівлі-продажу Утримувачем Подарункової карти Соmfy не був укладений в період строку дії Подарункової карти Соmfy та/або утримувач Подарункової карти Соmfy до спливу строку дії Подарункової карти Соmfy не використав залишок номіналу Подарункової карти Соmfy, то, відповідно, завдаток або його частина залишається в розпорядженні ТОВ "Комфі Трейд" і поверненню не підлягає;

- відповідно до пункту 13 Правил подарункова карта Соmfy поверненню та/або обміну на грошові кошти не підлягає;

- на підставі вищезазначеного ТОВ "Комфі Трейд" відмовив у задоволенні вимог про повернення коштів у сумі 584 040 грн. 00 коп. за сплачені подарункові карти у кількості 157 шт. (а.с.25-26).

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач відмовився укладати з ним договори купівлі-продажу товарів, чим позбавив позивача можливості скористатися 157 картами і, відповідно, залишком невикористаного авансового платежу, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму невикористаного позивачем авансу в сумі 584040 грн. 00 коп.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови в частині перегляду рішення місцевого суду.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу сума коштів за невикористанні подарункові сертифікати є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, 25 квітня 2018 року у справі № 679/2231/15-ц.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з наступними висновками суду першої інстанції, що в даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що сплачена позивачем сума - 584 040 грн. 00 коп. є завдатком. До правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, підлягає застосуванню норма ч. 2 ст.570 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію авансу. При цьому, суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання. Отже, встановлення вини будь-кого із сторін правового значення в даному випадку не має, тоді як визначальним є сам факт отримання грошових коштів, сплачених як аванс.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1, 3 статті 635 Цивільного кодексу України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.182 Господарського кодексу України, за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

Системний аналіз ст. 635 Цивільного кодексу України та ст.182 Господарського кодексу України свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим.

Крім того, згідно зі ст. 180 ГК, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Iстотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів цього виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Під час укладення господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Якщо навіть припустити, що строк дії договору можна визначити як строк чинності сертифіката, то інші необхідні умови ( предмет, ціна) під час придбання сертифікату визначити не можливо. Тобто на етапі отримання коштів і вручення сертифіката договір купівлі-продажу не можна вважати укладеним.

Проте стягнення з відповідача коштів, сплачених як аванс у даній справі, не є наслідком порушення ним зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе зобов`язань, а з інших підстав, як це встановлено вище, відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів вважається авансом.

В той же час, колегія суддів вважає передчасними висновки місцевого суду, що Правилами придбання та використання Подарункової карти Comfy (далі - Правила) не передбачено умов щодо можливості повернення грошових коштів, сплачених за Подарункові карти Comfy, у яких закінчився строк дії; зобов`язання ТОВ "Комфі Трейд" обмежуються строком дії Подарункової карти Comfy, яка має бути використана протягом одного року з моменту її придбання та активації.

Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила (у відповідній редакції) були розміщені на сайті відповідача на час придбання позивачем спірних подарункових карт.

Крім того, роздруківка із сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (відповідача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Правила і не спростовано відповідачем при розгляді вказаної справи.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 175/4576/14-ц.

За таких обставин, закінчення строку дії подарункової карти не може зумовлювати втрату особою права на отримання від продавця (в даному випадку відповідача) коштів витрачених на придбання відповідних сертифікатів.

Також колегія суддів вважає недоречним посилання суду першої інстанції на положення ч. 2 ст. 635 Цивільного кодексу України, оскільки безпідставним та необґрунтованим є висновок суду за відсутності доказів заподіяння збитків відповідачу та вимог останнього про їх відшкодування, що сплачена позивачем сума авансу є збитками відповідача і не підлягає поверненню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР ). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень пунктів 3 і 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повного скасування оскарженого рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стосовно перегляду судом апеляційної інстанції додаткового рішення місцевого суду.

Фізична особа-підприємець Хільченко Юлія Михайлівна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (далі - відповідач) кошти, сплачені відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу, у розмірі 584040 грн. 00 коп.

Рішенням суду від 23.12.2019 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" про стягнення коштів, сплачених відповідачу як аванс, у зв`язку з його відмовою в укладенні договору купівлі-продажу у розмірі 584040 грн. 00 коп., - відмовлено у повному обсязі. Судові витрати позивача покладено на Фізичну особу - підприємця Хільченко Юлію Михайлівну.

Від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат (вх. суду № 60813/19 від 28.12.2019), в якій останній просив суд врахувати при розподілі судових витрат по справі витрати відповідача на правову допомогу, стягнувши з позивача на користь відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2924 грн. 55 коп. Вказана заява обґрунтована тим, що з метою надання правової допомоги між відповідачем та Адвокатським бюро "Тетяни Іващенко" було укладено договір про надання правової допомоги, на виконання якого відповідачу були надані послуги, які були прийняті відповідно до акту приймання-передачі від 24.12.2019, та відповідно, за надані послуги відповідачем було сплачено Адвокатському бюро "Тетяни Іващенко" 2924 грн. 55 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 у справі № 904/4212/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" про розподіл судових витрат на правову допомогу - задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" (49100, м. Дніпро, бульвар Слави, будинок 6 Б, кімната 413; ідентифікаційний код 36962487) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2924 грн. 55 коп.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно до частин четвертої та восьмої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У зв`язку з скасуванням рішення господарської суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, додаткове рішення, яким здійснено розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу з урахуванням відмови у задоволені позовних вимог позивача, також підлягає скасуванню, відповідно до вимог підпункту «б» п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК.

Судові витрати.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275- 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. та додаткове рішення від 08.01.2020 у справі № 904/4212/19 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019р. та додаткове рішення від 08.01.2020 у справі № 904/4212/19 - скасувати та ухвалити нове.

Позов Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни у справі №904/4212/19 - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфі Трейд" на користь Фізичної особи-підприємця Хільченко Юлії Михайлівни 584 040, 00 грн авансового платежу і 21 901, 50 грн судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Видачу наказу доручити Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09.09.2020

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв