РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2020Справа № 910/953/20
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Галактика-Тест"

про стягнення 575973,90 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача, як з банка-гаранту, суми коштів за гарантією №19214/08-ГВ від 03.10.2018, оскільки Відповідач неправомірно відмовив у виплаті.

Відповідач вимоги позову відхилив, оскільки вважає, що на момент звернення бенефіціара з вимогою до гаранта, гарантійний випадок не настав, а саме, що не вважається порушенням умов договору ненадання виконавцем послуг 29.12.2018, коли договором передбачено строк надання послуг не пізніше 31.12.2018. Окремо Відповідач зазначає, що Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що вимога від 29.12.2018 № ЦДЗІ-10/3735 за гарантією №19214/08-ГВ від 03.10.2018 підлягає задоволенню, і що після направлення банком відмови, Позивач не скористався своїм правом, не усунув недоліки вимоги та не звернувся до Відповідача з повторною вимогою.

У відповіді на відзив Позивач зазначав, що підтвердженням належного виконання господарських зобов`язань за договором, щодо якого видавалася вищевказана гарантія, є підписаний акт здачі-приймання наданих послуг, який відсутній, і що звертався до Відповідача саме 29.12.2018, оскільки це був останній робочий день року. Позивач вважає, що вимога є своєчасною, оскільки подана не пізніше 31.12.2018, і що гарантія не містить жодних застережень щодо висунення заперечень зобов`язаною стороною, тому Третя особа (ТОВ «Галактика-Тест») має право лише підтвердити факт виконання договору.

Третя особа у наданих суду поясненнях заперечило проти задоволення позову, оскільки, на його думку, позивач передчасно звернувся з вимогою щодо сплати банківської гарантії.

Інших заяв по суті спору від сторін до суду не надходило. І до суду також не надходили передбачені п. 4 Прикінцевих положень ГПК України заяви про поновлення або продовження процесуальних строків.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2018 Позивач, як замовник, та Третя особа, як виконавець, уклали договір №ЦДЗІ-18/28 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язався надати обумовлені даним договором послуги та згідно з специфікацією, та у строк - протягом 30 робочих днів з дня надання замовником письмової заявки, але не пізніше 31.12.2018 (п. 5.1 Договору).

Завершення надання послуг підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг, підписаним обома сторонами договору (п. 5.4 та п. 5.5 Договору).

Пунктами 9.1 та 9.2 Договору передбачено надання виконавцем забезпечення належного виконання Договору у формі банківської гарантії в розмірі 3% від вартості договору, що становить 575973,90 грн.

Відповідно до п. 11.1 Договору строк його дії встановлюється сторонами з моменту підписання і до 31.12.2018, а в частині розрахунків по договору - до повного виконання.

У виконання п. 9.1 і 9.2 Договору, належне виконання зобов`язань за цим Договором з боку Третьої особи (виконавець, принципал) забезпечене Банківською гарантією №19214/18-ГВ від 03.10.2018 (далі - Гарантія), виданою Відповідачем (Банк, гарант).

За умовами Гарантії, гарант безумовно і безвідклично зобов`язався протягом 5 (п`яти) банківських днів заплатити бенефіціару (Позивачу) суму у розмірі, що не перевищує 575973,90 грн. (далі - Гарантійна сума), після отримання від бенефіціара письмової вимоги, з посиланням на цю Гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, із зазначенням у вимозі, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, має бути виплачена бенефіціару у зв`язку з невиконанням принципалом своїх зобов`язань відповідно до Договору.

Гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 31.12.2018 включно. Будь-яка вимога за цією гарантією повинна бути отримана гарантом не пізніше зазначеної дати, після настання якої ця Гарантія втрачає чинність незалежно від того, чи буде вона повернута для анулювання, чи ні.

Так, 29.12.2018 Відповідач отримав лист № ЦДЗІ-10/3735 від 29.12.2018 із доданою до нього копією довіреності № 4500 від 26.10.2018 та копією Договору від Філії «Центр діагностики залізничної інфраструктури» Позивача (підписував Договір зі сторони Позивача саме директор вказаної Філії) про перерахування Позивачу в особі вказаної Філії грошових коштів у розмірі 575973 гривні 90 копійок, у зв`язку із тим, що виконавець (Третя особа) у визначений Договором строк не надав послуги, акти здачі-приймання наданих послуг не підписувались, що є невиконанням зобов`язань по Договору та підставою для сплати грошових коштів у розмірі, визначеному Гарантією.

Відповідач, за результатами розгляду вказаної вимоги та на підставі відомостей, отриманих у листі від принципала (Третьої особи) №879/3/12 від 29.12.2018, відмовив листом № 05-1/2/270 від 18.01.2019 у перерахуванні гарантійної суми, у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених підстав, а саме, оскільки бенефіциар звернулася до Банку щодо сплати гарантійної суми, коли гарантійний випадок не настав, тобто до настання гарантійного випадку.

Досліджуючи законність вказаної відмови у виплаті, яку Позивач оскаржує до суду, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2, 3 ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до ч. 1 ст. 565 ЦК України передбачено, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Отже, предметом доказування у даній справі є те, чи було порушено принципалом основне зобов`язання на момент звернення бенефіціара з вимогою до гаранта, а також відповідність вимоги бенефіціара і доданих до неї документів умовам гарантії.

Так, за умовами Договору Третя особа, як виконавець, зобов`язався надати обумовлені Договором послуги, згідно з специфікацією, у строк - протягом 30 робочих днів з дня надання замовником письмової заявки, але не пізніше 31.12.2018 (п. 5.1 Договору).

За умовами Гарантії, Відповідач, як гарант, безумовно і безвідклично зобов`язався протягом 5 (п`яти) банківських днів заплатити бенефіціару (Позивачу) суму у розмірі, що не перевищує 575973,90 грн. (Гарантійна сума), після отримання від бенефіціара письмової вимоги, з посиланням на цю Гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, із зазначенням у вимозі, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, має бути виплачена бенефіціару у зв`язку з невиконанням принципалом своїх зобов`язань відповідно до Договору.

Гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 31.12.2018 включно. Будь-яка вимога за цією гарантією повинна бути отримана гарантом не пізніше зазначеної дати, після настання якої ця Гарантія втрачає чинність незалежно від того, чи буде вона повернута для анулювання, чи ні.

Так, відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що всупереч умовам Гарантії Позивач, як бенефіціар, звернувся до Відповідача, як до гаранта, у той час, коли зобов`язання за Договором ще не було порушено у розумінні указаних норм закону, а саме, 29.12.2018 Позивач заявив про порушення строків виконання зобов`язань за Договором, хоча строк виконання зобов`язань за Договором не закінчився - він тривав до 31.12.2018 (п. 5.1 Договору).

Посилання Позивача, що порушення вже настало 29.12.2018, так як це був останній робочий день в 2018 році, а отже зобов`язання мало бути виконано Третьою особою по Договору до цього дня включно, та Позивач міг пред`явити Відповідачу, як гаранту, вимогу за Гарантією теж до 29.12.2018 включно, судом відхиляються. Так, станом на момент укладення Договору та Гарантії до нього вже діяло Розпорядження КМУ від 11 січня 2018 р. № 1-р «Про перенесення робочих днів у 2018 році», відтак учасники справи укладаючи Договір (Позивач і Третя особа) та Гарантію (Відповідач і Третя особа) на визначених у них умовах свідомо погодили, що виконання Договору та звернення з вимогою по Гарантії можливе і у вихідні дні (у договорах відсутнє обмеження на вчинення дій тільки робочими днями), та свідомо вказали останнім днем виконання зобов`язання по Договору Третьою особою та останнім днем звернення Позивача з вимогою по Гарантії саме останній календарний день року - 31.12.2018.

Відтак, з умов Договору суд робить висновок, що станом на 29.12.2018 строк виконання зобов`язань по Договору ще тривав, тому зобов`язання з боку Третьої особи порушено не було, відтак, Позивач звернувся до Відповідача з вимогою по Гарантії у день (29.12.2018), коли гарантоване зобов`язання не було прострочено та порушено, тому Відповідач обгрунтовано відмовив у виплаті.

Враховуючи наведене, оскільки Позивач не довів, що Третьою особою, як принципалом, було порушено основне зобов`язання на момент звернення Позивача, як бенефіціара, з вимогою до Відповідача, як до гаранта, і тому також не довів відповідність вимоги бенефіціара і доданих до неї документів умовам гарантії, то підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Судові витрати, у які Позивачем включено тільки витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються Позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків