ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 вересня 2020 року справа № 903/580/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Конекс", м. Вінниця

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАБ", с. Римачі Любомльського району Волинської області

про стягнення 546 307,07 грн.

Встановив:

12 серпня 2020 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 06.08.2020р. Приватного підприємства "Конекс" про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАБ" 546 307,07 грн., в тому числі, 434 621,10 грн. заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей, відпущених відповідачу на підставі та на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №322ОВ від 04.09.2017р., 18 667,33 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в частині проведення розрахунків по оплаті отриманого товару, 86 924,22 грн. штрафу в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплаченого товару, 3 918,71 грн. трьох процентів річних, а також 2 175,71 грн. інфляційних, нарахованих згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою суду від 13.08.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 08.09.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, зокрема зобов`язано позивача надати господарському суду обґрунтований розрахунок суми заборгованості відповідача станом на 01.01.2020р. в сумі 555 774,55 грн., визначений у підписаному між сторонами акті звірки взаємних розрахунків від 21.05.2020р., а також окремо обґрунтований розрахунок суми залишкової заборгованості 434 610,10 грн. станом на 21.05.2020р., виконані за наростаючим підсумком з посиланнями на первинні документи в підтвердження відпуску товарно-матеріальних цінностей у той чи інший період та проведені розрахунки по оплаті товарів.

07 вересня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 13.08.2020р. ПП "Конекс" супровідним листом від 03.09.2020р. №02-353 було долучено до матеріалів справи письмові пояснення стосовно суми основної заборгованості, а також документи в її обґрунтування, довідку АТ "Райффайзен Банк Аваль" про рух коштів по рахунку за період з 16.10.2018р. по 15.06.2020р. До пояснень також долучено поштові документи в підтвердження направлення пояснень відповідачу.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала від 13.08.2020р. про відкриття провадження у справі, згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена ПП "Конекс" 19 серпня 2020 року).

Відповідач своїм правом на участь в судовому розгляді не скористався, відзиву на позов та інших передбачених ГПК України заяв/клопотань до суду не подав.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.08.2020р. направлялась відповідачу за юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАБ": 44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Миру, 22, офіс 7, рекомендованою кореспонденцією та була повернута до суду без вручення адресату з підстав: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом встановлено, що станом на день подання позову до суду, дати відкриття провадження у справі та на час проведення судового засідання 08.09.2020р. відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАБ" з кодом зареєстроване в якості юридичної особи за адресою: 44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Миру, 22, офіс 7, в стані припинення юридичної особи чи у процесі провадження у справі про банкрутство не перебуває.

Відтак, при цьому судом засвідчується, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи за його участі в якості відповідача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання кореспонденції суду (ухвали від 13.08.2020р.) відповідачем та повернення їх до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею. Відтак, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість, проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його правта обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

При цьому, як було встановлено судом, відповідно до п. 9.9. договору поставки від 04.09.2017р. сторони погодили, що при зміні юридичної або фактичної адреси, банківських реквізитів, сторони зобов`язані в триденний термін повідомити одна оду. В разі неповідомлення про зміну реквізитів, вся направлена рекомендована кореспонденція (листи, додаткові угоди, претензії, позови та інше) на адресу вказану в договорі вважається отриманою, а проплати здійсненими вчасно.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

04 вересня 2017 року між Приватним підприємством "Конекс" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таблетка А" (на даний час згідно з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи з кодом , зокрема, змінено повне та скорочене найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Таблетка А" на Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАБ", змінено місцезнаходження юридичної особи з 65069, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 96 на нову юридичну адресу 44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Миру, 22, офіс 7) (Покупець) було укладено договір поставки №322ОВ згідно з умовами котрого постачальник на умовах та в порядку визначених договором, зобов`язався поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до п. 1.2. договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ партією товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній, що є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання умов договору позивачем в 2019 році та у січні-березні місяцях 2020 року було поставлено, а ТОВ "АГРО ТАБ", прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 6 488 567,59 грн., згідно видаткових накладних долучених позивачем до матеріалів позовної заяви від 06.08.2020р. та додатково долучених до справи супровідним листом від 03.09.2020р. №02-353.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що видаткові накладні на поставку ПП "Конекс" відповідачу товару та його отримання ТОВ "АГРО ТАБ", підписані уповноваженими представниками сторін, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійсненої сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ господарських операцій.

Пунктами 2.1.-2.3. договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ встановлено, що ціна товару визначається постачальником в гривнях, є договірною та фіксується в накладних на кожну партію які є невід`ємною частиною даного договору. Розрахунок за поставлений по даному договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу на 30 календарних днів з моменту поставки. Моментом виконання покупцем своїх зобов`язань по здійсненню розрахунків за товар вважається дата надходження відповідної суми на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 5.7. договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ у випадку виявлення браку або пошкодження товару, що сталося не з вини покупця, такий товар підлягає поверненню постачальнику або заміні на якісний товар.

Пунктом 2.7 договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ сторони погодили, що періодично здійснюють звірки взаєморозрахунків, при цьому покупець зобов`язаний оформити зі свого боку Акт звірки взаєморозрахунків та направити його постачальнику в межах 3 (трьох) робочих днів з моменту одержання ним вимоги продавця.

Проте, ТОВ "АГРО ТАБ", взяті на себе згідно договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ зобов`язання в частині проведення з позивачем розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість в повному об`ємі не оплатило у зв`язку з чим заборгувало постачальнику 434 621,10 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 434 621,10 грн. включає в себе загальну вартість товарів 6 488 567,59 грн., поставлених на виконання умов договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних, за мінусом проведених розрахунків на загальну суму 6 053 946,49 грн. (докази оплати довідка АТ "Райффайзен Банк Аваль" про рух коштів по рахунку ПП "Конекс" за період з 16.10.2018р. по 15.06.2020р.).

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ТОВ "АГРО ТАБ" своїх зобов`язань за договором поставки від 04.09.2017р. №322ОВ, позивачем 20.05.2020р. на адресу відповідача було направлено претензію від 19.05.2020р. за №02-218 з вимогою проведення боржником належних розрахунків по оплаті відпущених товарів та погашення існуючої заборгованості в сумі 434 621,10 грн. Зазначену вимогу було залишено боржником без відповіді та належного реагування.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між ПП "Конекс" та ТОВ "АГРО ТАБ" носять договірний характер, укладений між ними договір поставки від 04.09.2017р. №322ОВ предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання ТОВ "АГРО ТАБ" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 434 621,10 грн.

Сума заборгованості 434 621,10 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем, відображається у підписаному між сторонами акті звірки взаємних розрахунків від 21.05.2020р.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку, пунктом 6.4. договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ, встановлено, що у випадку несплати покупцем повної вартості товару в строк більше ніж 20 календарних днів вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника крім установленого п. 6.2. даного договору, штраф на користь постачальника за ухилення від оплати в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплаченого в строк товару.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочки відповідачем платежів понад 20 календарних днів, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми заборгованості 434 621,10 грн., було включено до ціни позову вимогу щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 20% від суми боргу 434 621,10 грн., що становить 86 924,22 грн.

Договір поставки від 04.09.2017р. №322ОВ недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 6.4., не визнавався. На момент звернення до суду з позовом відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, тому сплата штрафу є його договірним зобов`язанням.

Судом встановлено, що штраф в розмірі 86 924,22 грн. нарахований у відповідності до фактичних обставин справи, положень чинного законодавства та укладеного між сторонами договору, а відтак підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в судовому порядку в повному розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.3 договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ, у разі прострочки виконання зобов`язань по сплаті вартості товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невнесеного платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 6.8. договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється у відповідності до строків позовної давності, визначених Цивільним кодексом України, без застосування ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Отже, сторони у пунктах 6.3., 6.8 договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання покупцем умов договору щодо строків оплати вартості товару та погодили, що відповідно до вимог ст. 232 ГК України, нарахування пені не обмежується 6-ти місячним строком. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п.п. 6.3., 6.8. не визнавався. Відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Враховуючи викладені положення договору та наявні факти прострочення відповідачем оплати поставленого товару, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основного боргу було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з ТОВ "АГРО ТАБ" 18 667,33 грн. пені за договором поставки від 04.09.2017р. №322ОВ, нарахованої за період прострочки платежів з 17.04.2020р. по 04.08.2020р.

Розглянувши позовні вимоги ПП "Конекс" стосовно стягнення на його користь з відповідача 18 667,33 грн. пені, перевіривши методику її нарахування, суд встановив, що вказану санкцію позивачем нараховано з врахуванням умов укладеного між сторонами договору в частині порядку та строків здійснення обов`язкових платежів, дати виникнення тієї чи іншої суми боргу. Наведені позивачем розрахунки суми пені, а відтак і відповідні вимоги, судом визнаються арифметично вірними та обґрунтованими.

При цьому судом встановлено, що у відповідності до п. 9.6. договору поставки від 04.09.2017р. №322ОВ сторони погодилися встановити позовну давність тривалістю у три роки для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в порядку ст. 259 ЦК України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 2175,71 грн. суми інфляційних за період прострочки платежів з 01.05.2020р. по 30.06.2020р. та 3918,71 грн. трьох відсотків річних за період з 17.04.2020р. по 04.08.2020р.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України в повному об`ємі за рахунок ТОВ "АГРО ТАБ".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАБ" (Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Миру, будинок 22, офіс 7, ) на користь Приватного підприємства "Конекс" (Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Київська, будинок 136-Г, ) 434 621,10 грн. заборгованості, 18 667,33 грн. пені, 86 924,22 грн. штрафу, 3918,71 грн. трьох процентів річних, 2175,71 грн. суми індексу інфляції, а всього 546 307,07 грн., а також 8194,61 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 09.09.2020р.

Суддя В. А. Войціховський