ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"31" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2511/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши матеріали вх. № 2600/120

За позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Садівничого кооперативу "Мікрон-2" (67630, Одеська область, Біляївський район, село Чоботарівка, вул.Сонячна)

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

26.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Садівничого кооперативу "Мікрон-2", в якій просить суд визнати дії Садівничого кооперативу "Мікрон-2" з відключення садового будинку, що знаходиться на земельній ділянці № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , від електромережі Садівничого кооперативу "Мікрон 2" неправомірними та зобов`язати Садівничий кооператив "Мікрон-2" за власний рахунок підключити садовий будинок, який знаходяться на земельній ділянці № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , до електромережі Садівничого кооперативу "Мікрон-2".

Підставами позову ОСОБА_1 визначено неправомірні дії відповідача з відключення її садового будинку від електромережі Садівничого кооперативу "Мікрон-2". Як вказує позивач, будинок було відключено через те, що вона не здійснила виніс та заміну електролічильника у строк до 1.08.2019р. При цьому, граничний строк вчинення таких дій було встановлено рішенням загальних зборів від 18.05.2019р., затвердженим протоколом №2.

Не оскаржуючи вказане рішення, позивач вважає, що загальні збори членів кооперативу не були правомочні приймати рішення про встановлення строку відключення з огляду на відсутність кворуму.

Позивач також посилається на те, що Статут кооперативу визначає виключні випадки можливості прийняття рішення про припинення надання члену комунальних послуг, які у даному випадку відсутні. При цьому, експлуатаційною угодою від 3.04.2010р., що укладена між позивачем та відповідачем, також встановлений порядок припинення подачі електроенергії, який, за думкою позивача, дотриманий не був.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відключення будинку було здійснено в порушення вимог чинного законодавства, статуту та експлуатаційної угоди.

Позивач вважає, що справу віднесено до юрисдикції Господарського суду Одеської області з огляду на наявність ухвали Біляївського районного суду Одеської області у справі №496/213/20 від 17.07.2020р., якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу "Мікрон-2" про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії закрито з роз`ясненням права звернутися за вирішенням спору до господарського суду Одеської області.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем правил предметної підсудності, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.

Так, в силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

При цьому, юрисдикція визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Юрисдикція визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення юрисдикції покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Юрисдикція загальних судів і господарських судів визначається законодавством.

З огляду на викладене, подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

За змістом ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критерієм розмежування справ цивільного і господарського судочинства є одночасно як суб`єктивний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

З цією метою судом проаналізовано предмет позову, підстави позову, зміст позовної вимоги та суб`єктний склад сторін.

Відтак, для віднесення справи до своєї юрисдикції, господарському суду необхідно визначити, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за умов участі у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Як вже було зазначено судом, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При цьому, корпоративними правами у відповідності до ч. 1 ст. 167 ГК України є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами розуміють відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч.3 ст. 167 ГК України).

Як встановлено судом, позивачем згідно позовної заяви є фізична особа, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності на момент звернення до суду. При цьому, вказаний спір не є таким, що виник з корпоративних відносин, в якому фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді та такими.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо віднесення даної справи до юрисдикції Господарського суду Одеської області, з огляду на наявність ухвали Біляївського районного суду Одеської області у справі №496/213/20 від 17.07.2020р., якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу "Мікрон-2" про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії та роз`яснено, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд вказує наступне.

Так відповідно до ст.256 Цивільного процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

В свою чергу відповідно до абзацу 2 частина 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті.

Системний аналіз наведених норм свідчить про встановлення законодавцем обов`язковості прийняття до провадження справи господарським судом у разі закриття провадження у справі судом апеляційної чи касаційної інстанції.

При цьому, закриття провадження у справі №496/213/20 місцевим судом в даному випадку не має переважного значення для суду.

Судом також не приймаються до уваги доводи позивача, з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №509/577/18 від 24.04.2019р. та у справі №910/7554/18 від 01.10.2019р., щодо підвідомчості даного спору господарському суду, оскільки предметом спору в рамках означених справ була недійсність рішень загальних зборів, а позовні вимоги були обґрунтовані наявністю порушення корпоративних прав, зокрема права на участь в загальних зборах. Водночас, в даному випадку позовні вимоги направлені на визнання неправомірними дій з відключення садового будинку від електромережі. При цьому, незважаючи на наведення відповідних обґрунтувань, позивачем не заявлені вимоги про визнання недійсними рішення загальних зборів членів кооперативу від 18.05.2019р. Крім того, заявлені вимоги позивачем обґрунтовані, зокрема, порушенням експлуатаційної угоди, укладеної ним в якості садоводу, без жодних посилань на порушення корпоративних прав позивача, як члена кооперативу. Так, за переконанням суду, право на отримання електроенергії для забезпечення освітлення та роботи побутових електроустановок жодним чином не може бути віднесено до корпоративних прав ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що відповідачем у справі є фізична особа, яка не набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності, та те, що спір не містить ознак корпоративного спору, суд не вбачає підстав для застосування п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, відтак подана позовна заява не підлягає розгляду у господарському суді.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що дана позовна заява подана із порушенням правил юрисдикції, встановлених ГПК України для відповідного позову, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ГПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням зазначеного, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.п. 1 ч.1 ст.175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого кооперативу "Мікрон-2" про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії (вх. ГСОО №2600/20) - відмовити.

Додаток позовна заява на 4 арк. з доданими документами на 104 арк.

Ухвала набирає чинності 31.08.2020р. та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Ю.М. Щавинська