РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2020Справа № 910/3500/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (правонаступник державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго")

до акціонерного товариства "Банк Альянс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера"

про стягнення 5 168 693,96 грн.

за участю представників:

від позивача: Мотуренко Ю.А.

від відповідача: Башаров В.Є.

від третьої особи: Фокін С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Альянс" (Банк, відповідач) та просило стягнути 4 727 957,64 грн. за гарантією, виданою відповідачем на забезпечення виконання підрядником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" (третя особа, підрядник) своїх зобов`язань за договором від 26 грудня 2017 року №09-4/3794-17 (договір підряду), а також 123 963,16 грн. - 3% річних та 316 773,16 грн. інфляційних втрат коштів, нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошових зобов`язань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підрядник порушив встановлені договором підряду строки використання авансового платежу, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача за отриманням оплати по гарантії, однак, відповідач безпідставно відмовив у здійсненні виплати за банківською гарантією, передбаченої гарантією на авансовий платіж №364-18 від 18 січня 2018 року (далі - Гарантія).

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.07.2019 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з акціонерного товариства "Банк Альянс" на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 4 727 957,64 грн. основного боргу, 123 963,16 грн - 3% річних та 316 773,16 грн інфляційних втрат.

Постановою Верховного Суду від 28.04.2020 року касаційну скаргу акціонерного товариства "Банк Альянс" задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 року у справі №910/3500/19 скасовано, справу №910/3500/19 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2020 року, справу №910/3500/19 передано на розгляд судді - Приходько І.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2020 року прийнято справу №910/3500/19 до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 22.06.2020.

18.05.2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява акціонерного товариства "Банк Альянс" про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2019 року, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2020 розгляд заяви про поворот виконання рішення призначено на 01.06.2020.

01.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Банк Альянс" надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2020 відкладено розгляд заяви про поворот виконання рішення на 22.06.2020.

19.06.2020 від відповідача надійшов відзив на позов.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Банк Альянс" про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі № 910/3500/19 відмовлено у зв`язку з передчасністю.

У судовому засіданні 22.06.2020 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 12.08.2020.

11.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшла відповідь на пояснення.

11.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2020 відкладено підготовче засідання у даній справі на 18.08.2020.

18.08.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Банк Альянс" надійшло клопотання про відкладення.

У підготовчому засіданні 18.08.2020 представник позивача надав додаткові пояснення, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а також надав усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.09.2020.

01.09.2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява акціонерного товариства "Банк Альянс" про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2019, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020.

У судовому засіданні 02.09.2020 представник позивача надав додаткові пояснення, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.09.2020 надав додаткові пояснення, заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю. Також просив задовольнити заяву про поворот виконання рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2019, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020.

Представник третьої особи у судовому засіданні 02.09.2020 надав додаткові пояснення, заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (Компанія), як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" (Товариство), як підрядником, було укладено договір №09-4/3794-17 (далі - Договір) відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати (за завданням замовника, в обсягах, порядку, строки, обумовлені договірною документацією) роботи з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" (за предметом закупівлі ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Виконання робіт з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" шляхом заміни автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН - 200000/330/110/10 кВ та пристроїв РЗА на сучасні, смт.Первомайськ Харківської обл. інв. №6369) та передати замовнику результат робіт, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити підряднику належно виконані роботи (результат робіт) в порядку, визначеному договором. Перелік обладнання, яке передається (поставляється) підрядником замовнику з оформленням актів приймання-передачі обладнання та з подальшим встановленням на об`єктах замовника у ході виконання робіт за договором та (або) передається на підставі актів про змонтоване обладнання (устаткування) після його монтажу, кількість такого обладнання, його номенклатура, комплектність, інші показники (як-то характеристики, вимоги до якості обладнання) визначено в додатку 3 до договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору підрядник виконує роботи в період з дати набуття Договором чинності по 20.12.2018 згідно із завданням.

Згідно з пунктом 2.3 Договору його ціна (на підставі додатку № 2 до Договору) становить 12 555 199,20 грн, у тому числі ПДВ 2 092 533,20 грн.

Пунктами 3.3-3.4 Договору передбачено, що оплата підряднику здійснюється у формі: часткової попередньої оплати (аванс) та подальшої оплати - проміжними платежами (після погашення підрядником авансового платежу). Розмір авансу становить: - не більше 30% від загальної вартості робіт; - не більше 50% від вартості обладнання (устаткування). Аванс сплачується підряднику протягом двадцяти п`яти банківських днів з дати надання ним (після набуття договором чинності) рахунку-фактури.

Відповідно до пункту 3.10 Договору підрядник зобов`язується використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів протягом 30 днів (але не більше 90 днів) після одержання авансового платежу. Підрядник протягом 35 днів (але не більше 95 днів) з дня надходження авансового платежу повинен надати звіт про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо). У разі ненадання у встановлений строк такого звіту або виявлення факту нецільового використання та/або невикористання авансового платежу замовник вправі достроково розірвати договір, повідомивши підрядника та/або вимагати повернення всієї суми авансового платежу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних - 14%.

Згідно з підпунктами 3.11.1, 3.11.2, 3.11.3 пункту 3.11 Договору підрядник зобов`язаний надати гарантію повернення авансового платежу (у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії) на суму, рівну сумі авансового платежу. Гарантія повернення авансового платежу є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана: з дати її видачі та по 30.04.2018; при цьому період дії гарантії закінчується не раніше дати підписання акту (ів) приймання-передачі обладнання, актів про належно виконані роботи (на суму авансового платежу) або повернення підрядником авансу відповідно до вимоги замовника. Гарантія втрачає свою чинність після погашення підрядником авансу чи його повернення відповідно до умов даного пункту договору. Гарантія не може бути анульована або змінена без попереднього узгодження із замовником. За гарантією банк-гарант здійснює платіж замовнику за його письмовою вимогою без надання замовником інших документів або виконання інших умов. У разі невиконання підрядником вимоги замовника щодо повернення авансового платежу гарантія направляється замовником банку-гаранту (для стягнення) з вимогою платежу за цією гарантією.

Підпунктами 4.6.4, 4.6.4.4 Договору передбачено, що підрядник здійснює передачу (поставку) обладнання, яке передається (поставляється) замовнику з оформленням актів приймання-передачі обладнання (за переліком згідно з додатком № 3 до Договору), датою поставки (передачі) обладнання визнається дата підписання замовником акта приймання-передачі обладнання.

Відповідно до пункту 5.3 Договору передача підрядником виконаних робіт та приймання їх замовником (уповноваженим представником замовника) оформлюється відповідним актом про приймання належно виконаних робіт (етапу робіт за визначений звітний період), про змонтоване обладнання (устаткування).

Згідно з пунктом 11.1 Договору він набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє по 31.03.2019, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Графіком поставки обладнання, що є додатком № 4 до Договору, передбачено, що все обладнання за Договором мало бути поставлене підрядником протягом грудня 2017 року - лютого 2018 року.

Відповідно до графіка виконання робіт, що є додатком № 5 до Договору, Товариство зобов`язалося виконати частину робіт протягом грудня 2017 року - лютого 2018 року, а усі передбачені Договором роботи - у термін не пізніше вересня 2018 року.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору, на підставі рахунків-фактур підрядника від 09.01.2018 № 09012018/1 та від 09.01.2018 № 09012018/2 замовником було перераховано підряднику авансовий платіж на загальну суму 4 727 957,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 19.01.2018 № 40 на суму 2 403 494,52 грн. з призначенням платежу - аванс 50% на постачання обладнання та від 19.01.2018 № 41 на суму 2 324 463,12 грн. з призначенням платежу - аванс 30% на виконання робіт.

Після укладення Договору Банком як гарантом було видано Компанії як бенефіціару безвідкличну і безумовну Гарантію щодо виконання Товариством як принципалом зобов`язань за Договором.

За умовами Гарантії Банк безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченої цією Гарантією, грошову суму, що не перевищує 4 727 957,64 грн у випадку порушення принципалом зобов`язань за Договором щодо використання авансового платежу.

Виплата по Гарантії здійснюється на користь Компанії. Гарант протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов`язується сплатити бенефіціару грошову суму в межах суми Гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара. Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара. За письмовою згодою бенефіціара можуть бути внесені зміни до цієї гарантії шляхом направлення гарантом повідомлення із зазначенням змін до умов гарантії за 20 банківських днів до передбачуваної дати набрання чинності відповідними змінами. Зміни набувають чинності після отримання від бенефіціара повідомлення про прийняття запропонованих змін. У разі продовження строку дії Договору генпідрядник зобов`язаний продовжити строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії Договору.

Сума Гарантії може зменшуватись пропорційно вартості виконаної роботи/поставленого обладнання (згідно з підписаними бенефіціаром актами про приймання належно виконаної роботи/поставленого обладнання), а також на суму здійснених гарантом виплат у задоволення вимоги бенефіціара за цією гарантією. Відповідальність гаранта не повинна перевищувати суму, на яку видано цю гарантію. Ця гарантія набирає чинності з моменту видачі та залишається дійсною до погашення учасником торгів авансового платежу і будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період, але не пізніше 30.04.2018 включно. Ця гарантія має бути повернена гарантові після припинення її дії чи виконання гарантом обов`язків за нею. У разі припинення дії Гарантії вона втрачає силу незалежно від того буде вона повернена гарантові чи ні. Ця гарантія є безвідкличною та безумовною. У разі повернення бенефіціаром оригіналу Гарантії до гаранта, дана гарантія буде анульована. Гарантія підпорядковується Уніфікованим правилам для гарантій за вимогою (публікація МТП № 758).

14.03.2018 до замовника надійшов лист підрядника від 12.03.2018 № 120318/1, у якому останній просив замовника продовжити використання авансового платежу та надання відповідної звітності шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Листом від 23.03.2018 № 10/12178 замовник повідомив підрядника про умови Договору щодо використання авансового платежу та наданої Гарантії.

27.03.2018 на адресу замовника від підрядника надійшов лист від 26.03.2018 № 260318/1, у якому підрядник повторно просив замовника продовжити використання авансового платежу та надання відповідної звітності.

Листом від 19.04.2018 № 190418/1 підрядник, зокрема, просив продовжити строк використання авансу та надання звітності на 60 діб.

У відповідь на вказаний лист замовник листом від 25.04.2018 № 10/16980 просив підрядника надати звіт про використання авансу згідно з умовами Договору та наданої гарантії.

При цьому згоди на продовження строку використання авансового платежу сторони Договору не досягли.

Позивач посилається на те, що при виконанні умов Договору підрядником було допущено порушення зобов`язань у частині використання авансового платежу.

У зв`язку з порушенням Товариством умов Договору Компанія 26.04.2018 направила Банку як гаранту, через банк Компанії (АТ "Укрексімбанк") вимогу від 25.04.2018 № 01/17060 (далі - вимога) про сплату коштів за Гарантією, у якій повідомила про порушення приницпалом (підрядником, Товариством) своїх зобов`язань за Договором, тобто про настання гарантійного випадку, та вимагала сплатити грошову суму в розмірі 4 727 957,64 грн. Вказана вимога отримана Банком 27.04.2018.

27.04.2018 на адресу Компанії надійшов звіт про використання авансового платежу станом на 23.04.2018 із супровідним листом від 23.04.2018 № 230418/1, які були направлені на адресу Компанії 25.04.2018, що підтверджується відповідним описом вкладення у цінний лист.

У відповідь на вимогу позивача про виплату суми гарантії відповідач направив лист від 08.05.2018 №21/4-760, у якому вказав, що згідно наданої принципалом інформації ним було використано аванс на загальну суму 3622794,00 грн., тому сума невикористаного авансу становить 1105163,64 грн.; згідно п. 3.11 договору підряду гарантія підлягає виплаті у разі невиконання підрядником вимоги замовника щодо повернення авансового платежу.

Листом за вих.№10/38627 від 24.09.2018 позивач повідомив підрядника про відмову від договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 з 17.10.2018 та просив останнього повернути аванс у розмірі 4 727 957,64 грн. Вказаний лист підрядник отримав 08.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.09.2018.

Спір у справі виник у зв`язку із вищевикладеними обставинами. Оскільки відповідач не виплатив кошти за гарантією, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 4 727 957,64 грн. за гарантією, а також 123 963,16 грн. - 3% річних та 316 773,16 грн. інфляційних втрат коштів.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку щодо їх доведеності і обґрунтованості.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив що суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статті 86 ГПК України не надали належної правової оцінки всім доказам у справі з урахуванням предмета судового розгляду. Крім того Верховний Суд зауважив, що суди фактично встановили обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки вимога про виплату суми гарантії та її зміст має суттєве значення для вирішення справи, а належне її оформлення визначає допустимість такого доказу.

Частиною 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020, зважаючи на зміст вказівок Верховного Суду, судом було визначено учасникам справи процесуальний строк для надання заяв по суті спору та додаткових доказів на підтвердження власних позицій.

Станом на момент ухвалення даного рішення учасники справи реалізували процесуальні права на надання відповідних пояснень та заперечень з урахуванням висновків Верховного Суду.

Оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі таких правочинів:

- Договору, укладеного Компанією та Товариством, який за правовою природою є договором підряду;

- Гарантії, наданої Банком Компанії, яка є одностороннім правочином та одним із видів забезпечення виконання зобов`язань.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов Договору підрядник зобов`язаний використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів протягом 30 днів (але не більше 90 днів) після одержання авансового платежу. Підрядник протягом 35 днів (але не більше 95 днів) з дня надходження авансового платежу повинен надати звіт про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що авансовий платіж на загальну суму 4 727 957,64 грн. був отриманий підрядником 19.01.2018, отже, він повинен був використати ці кошти у строк до 19.04.2018 та надати звіт про їх використання у строк до 24.04.2018.

При цьому, як зазначає позивач, підрядник порушив порядок використання авансового платежу, не здійснив придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів, а також не направив у встановлений строк звіт про використання авансового платежу з підтверджуючими документами.

Судом враховано, що, рішенням господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі №922/3187/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019, було стягнуто з підрядника на користь замовника 1 848 995,38 грн пені, 782 282,58 грн штрафу та збитки в сумі 4 727 957,64 грн, нараховані за порушення умов Договору.

Вказаним рішенням також було встановлено, що станом на дату звернення Компанії з позовом Товариство не приступило до виконання своїх обов`язків за Договором, обладнання (устаткування) замовнику не поставило, виконання робіт не розпочало, а невиконання підрядником робіт та нездійснення поставки обладнання є порушенням умов договору. Фактично Компанія, сплативши аванс, розраховувала на отримання результатів робіт та обладнання в повному обсязі, однак була цього позбавлена, внаслідок чого отримала збитки. За висновками судів, Договір є розірваним, а зобов`язання за ним припинені.

Отже, на момент розгляду даної справи набрало законної сили судове рішення у справі № 922/3187/18, яким встановлений факт порушення Товариством зобов`язань за Договором, і ці обставини не підлягають повторному доказуванню відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно із статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 561 ЦК України передбачено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Судом враховано практику Верховного Суду, зокрема викладену в постановах від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 у справі № 910/8297/17, від 10.05.2018 у справі № 904/4275/17, відповідно до якої при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта платити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

В свою чергу, відповідно до умов виданої Банком Гарантії строк її дії становив - до 30.04.2018 включно.

Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання урегульований Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), розділом І якого (у редакції, чинній станом на дату видачі Банком Гарантії - 18.01.2018), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії; гарантійний випадок - це факт порушення принципалом перед бенефіціаром зобов`язання, забезпеченого гарантією, у зв`язку з настанням якого банк-гарант одержує вимогу бенефіціара на сплату коштів відповідно до виданої гарантії з урахуванням умов наданої гарантії та протягом строку дії гарантії.

Згідно з частинами першою-третьою статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення зобов`язань з боку принципала, але не у відношенні гаранта, а щодо бенефіціара за основним зобов`язанням.

Тобто підставою для виконання гарантом своїх зобов`язань є особливий стан сторін в основній угоді, в якій гарант не є суб`єктом. Іншими словами, гарант сплачує відповідну суму бенефіціару при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Частиною першою статті 565 ЦК України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу III Положення (у редакції, чинній на момент надання гарантії) у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено). Вимога та інші обумовлені в гарантії документи мають бути подані до банку-резидента для подальшого передавання цієї вимоги до банку-гаранта або іншого банку, від якого надійшла гарантія, протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Згідно з умовами наданої Банком Гарантії вона надсилається гаранту через банк бенефіціара, є безвідкличною і безумовною та не передбачає подання будь-яких інших документів.

В обґрунтування позову позивач вказував на обставини того, що у зв`язку з порушенням Товариством зобов`язань за Договором щодо використання авансового платежу, в межах строку дії Гарантії, через банк бенефіціара (АТ "Укрексімбанк"), направила вимогу про сплату коштів за гарантією.

Статтею 562 ЦК України передбачено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Навпаки, відповідно до частини третьої статті 565 ЦК України якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Таким чином, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги в установлений цією гарантією строк. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 3-31гс16.

Заперечуючи проти правомірності позовних вимог, відповідач зазначає, що на його переконання, вимога бенефіціара про сплату за гарантією повної суми гарантії є необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивачем не надано доказів звернення з вимогою про повернення авансового платежу до принципала згідно умов п. 3.11.3 Договору. Крім того відповідачем та третьою особою наголошується на відсутності належних доказів на підтвердження повноважень особи, якою підписано вимогу.

Судом приймаються доводи відповідача та третьої особи в цій частині, оскільки безпосередньо умовами Гарантії передбачено, що письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази підтвердження банком бенефіціара справжності підпису на письмовій вимозі бенефіціара, оскільки на наявній у матеріалах справи вимозі, адресованій Банку, не міститься жодної відмітки щодо вчинення відповідних дій банком бенефіціара або окремого документа банку бенефіціара, яким він би підтвердив справжність підпису на письмовій вимозі. В свою чергу, у супровідному листі 25.04.2018 № 01/17066, адресованому банку бенефіціара, Компанія просила банк бенефіціара направити вимогу гаранту із засвідченням того, що наявний на вимозі підпис є дійсним, має юридичну силу та законне відношення до бенефіціара.

Під час нового розгляду справи сторони не скористались правом на подання належних та допустимих доказів в цій частині.

Разом з тим, правова позиція щодо необхідності надання належної оцінки змісту гарантії, зокрема тому, що письмова вимога бенефіціара про оплату направляється гаранту через банк бенефіціара, який засвідчить, що наявні підписи на даній вимозі є дійсними, мають юридичну силу та законне відношення до бенефіціара, викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17.

При цьому судом враховується, що умовами Гарантії не врегульовано питання щодо порядку направлення вимоги. Однак, такий порядок направлення вимоги врегульовано Договором, а саме підпунктом 3.11.3, відповідно до якого у разі невиконання підрядником вимоги замовника щодо повернення авансового платежу гарантія направляється замовником банку-гаранту (для стягнення) з вимогою платежу за цією гарантією. Тобто судами не надано належної правової оцінки всім доказам у справі, які стосуються предмета спору.

Стосовно нарахування позивачем та пред`явлення до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зауважує, що згідно статті 566 ЦК України обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

В свою чергу, умовами Гарантії передбачено, що відповідальність гаранта не повинна перевищувати суму, на яку видано цю гарантію (тобто 4 727 957,64 грн.). Таким чином, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат суперечить приписам законодавства та умовам самої Гарантії, а відтак є неправомірним.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

При цьому, суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо заяви відповідача про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020, у справі № 910/3500/19, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи суд відмовляє в позові повністю.

Згідно з частинами 5, 6 статті 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

У поданій до суду заяві відповідач зазначає, що рішення суду було виконано, на підтвердження чого надає меморіальний ордер № 69607 від 28.02.2020 на суму 6 191 873,63 грн., а також постанови про закінчення виконавчого провадження № 61392829 та виконавчого провадження № 61393360. На підставі поданих доказів відповідач просить суд вирішити питання про поворот виконання рішення та стягнути з позивача на користь відповідача 4727957,64 грн. основного боргу, 316773,16 грн. - інфляційних втрат, 123963,16 грн. 3% річних, 77530,41 грн. судового збору, основну винагороду приватного виконавця в сумі 524622,43 грн. за виконавчим провадженням № 61392829, 2607,12 грн. витрат на професійну правничу допомогу та основну винагороду приватного виконавця в сумі 260,71 грн. за виконавчим провадженням № 61392860.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про закінчення виконавчого провадження № 61392829 та постановою про закінчення виконавчого провадження № 61393360 були закінчені виконавчі провадження з примусового виконання наказів, виданих на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі № 910/3500/19 у зв`язку зі стягненням з боржника суму коштів, достатніх для задоволення вимог стягувача.

З огляду на вищевикладене, оскільки за змістом частин 2, 6 статті 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання вирішується шляхом повернення стягнутих за таким рішенням грошових сум, тоді як грошові кошти в сумі 524622,43 грн. за виконавчим провадженням № 61392829 та 260,71 грн. за виконавчим провадженням № 61392860, які були сплачені відповідачем в рахунок оплати основної винагороди приватного виконавця, є витратами відповідача, понесеними у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву відповідача та стягнути з позивача на користь відповідача 4727957,64 грн. - основного боргу, 316773,16 грн. - інфляційних втрат, 123963,16 грн. - 3% річних, 77530,41 грн. - судового збору, 2607,12 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Заяву акціонерного товариства "Банк Альянс" про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/3500/19 задовольнити частково.

3. Здійснити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/3500/19.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (правонаступник державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго") (01032, м.Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м.Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 50, ідентифікаційний код 14360 (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 64 коп. - основного боргу, 316773 (триста шістнадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 16 коп. - інфляційних втрат, 123963 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят три) грн. 16 коп. - 3% річних, 77530 (сімдесят сім тисяч п`ятсот тридцять) грн. 41 коп. - судового збору, 2 607 (дві тисячі шістсот сім) грн. 12 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

5. В іншій частині заяви відмовити.

6. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (правонаступник державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго") (01032, м.Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м.Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 50, ідентифікаційний код 14360506) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 116 295 (сто шістнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 62 коп., витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 155 060 (сто п`ятдесят п`ять тисяч шістдесят) грн. 83 коп.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.09.2020.

Суддя І.В. Приходько