УХВАЛА

26 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 918/782/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії - Матушевського Р.М., Готліба В.Ф.,

Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії

Української Православної Церкви (Православної Церкви України)

с. Рясники Гощанського району Рівненської області - Петриченка О.Р.,

Рівненської обласної державної адміністрації - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 (у складі колегії суддів: Саврій В.А. (головуючий), Дужич С.П., Миханюк М.В.)

та рішення Господарського суду Рівненської області від 20.02.2020 (суддя Політика Н.А.)

у справі № 918/782/19

за позовом Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії

до Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Рясники Гощанського району Рівненської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Рівненської обласної державної адміністрації,

про визнання протиправним і скасування розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 09.08.2019 № 717 «Про порядок почергового користування Покровською церквою в с. Рясники Гощанського району»,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Українська Православна Церква с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії звернулася до суду з позовом до Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Рясники Гощанського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 09.08.2019 № 717 «Про порядок почергового користування Покровського церквою в с. Рясники Гощанського району».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має виключне та законне право на користування будівлею церкви в с. Рясники Гощанського району, натомість оскаржуваним розпорядженням порушено право позивача на користування зазначеною культовою спорудою.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.01.2020 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Рівненську обласну державну адміністрацію (далі - Рівненська ОДА).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.02.2020, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у червні 2020 року Українська Православна Церква с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії подала касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просила скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020, рішення Господарського суду Рівненської області від 20.02.2020 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 918/782/19 за касаційною скаргою Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.08.2020.

Релігійна громада Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Рясники Гощанського району Рівненської області у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Рівненська ОДА в судове засідання свого представника не направила, хоча була повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки її представника у судове засідання не зверталася.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні зазначеної справи судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Українську Православну Церкву с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії зареєстровано 26.09.1991, а Релігійну громаду Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Рясники Гощанського району Рівненської області - 31.07.2015.

Будівля церкви Покрови Богородиці у с. Рясники Гощанського району Рівненської області перебуває на державному обліку як пам`ятка архітектури місцевого значення (охоронний номер 65-Рв) та є державною власністю.

З метою врегулювання міжконфесійного конфлікту і забезпечення прав віруючих релігійних громад розпорядженням в.о. голови Рівненської ОДА від 09.07.2019 № 635 «Про використання Покровської церкви в с. Рясники Гощанського району», зокрема, визнано, що потребу у користуванні зазначеною культовою будівлею мають обидві релігійні організації у порядку та на умовах, передбачених в окремих договорах. Доручено Гощанській районній державній адміністрації спільно з виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Гощанського району утворити комісію для визначення порядку користування цією культовою будівлею і проведення інвентаризації культового майна із затвердженим графіком проведення почергових богослужінь у храмі релігійними громадами в разі недосягнення домовленості між ними.

Розпорядженням в.о. голови Рівненської ОДА від 09.08.2019 № 717 «Про порядок почергового користування Покровською церквою в с. Рясники Гощанського району» з метою забезпечення прав віруючих релігійних громад, зокрема, затверджено порядок почергового користування культовою будівлею - Покровською церквою в с. Рясники Гощанського району по вул. Рівненська, 2, що є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний № 65-Рв) і належить до державної власності, релігійними громадами Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії та Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Рясники Гощанського району Рівненської області згідно з додатком.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії заявлена до Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Рясники Гощанського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Рівненської ОДА від 09.08.2019 № 717 «Про порядок почергового користування Покровського церквою в с. Рясники Гощанського району», обґрунтована тим, що цим розпорядженням порушено право позивача на користування зазначеною культовою спорудою, яку передано в його користування на підставі охоронного договору на передачу пам`ятки архітектури від 03.10.1988, отже, позивач має виключне та законне право на користування будівлею церкви в с. Рясники Гощанського району.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, при вирішенні справи виходив із того, що Церква Покрови Богородиці у с. Рясники Гощанського району Рівненської області перебуває на державному обліку як пам`ятка архітектури місцевого значення (охоронний номер 65-Рв) та є державною власністю, управління якою здійснюється Рівненською ОДА. За встановлених у справі обставин з позивачем не укладався будь-який охоронно-орендний договір, який би визначав умови передачі та користування культовою будівлею церкви в с. Рясники Гощанського району. На момент прийняття оскарженого розпорядження будівля церкви в с. Рясники не перебувала у користуванні у встановленому законом порядку, а відтак Рівненська ОДА мала усі правові підстави для встановлення порядку почергового користування зазначеною будівлею з метою забезпечення конституційного права на свободу світогляду і віросповідання для всіх жителів (релігійних громад) с. Рясники Гощанського району та усунення (попередження) будь-яких конфліктів між конфесіям, отже, за висновками суду розпорядження прийнято суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, і таке рішення не порушує прав чи інтересів позивача, оскільки можливість використання церкви для здійснення богослужінь у позивача зберігається. Водночас, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача та позивачем не заявлялося клопотання про його заміну на належного відповідача, яким є Рівненська ОДА, суд дійшов висновку про відмову у позові.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин було застосовано положення, зокрема, статті 25 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статей 5, 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», статей 45, 48 ГПК.

У поданій касаційній скарзі Українська Православна Церква с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії послалася на те, що при вирішенні справи судами не враховано, що спірні правовідносини виникли саме між позивачем, який має право постійного користування культовою спорудою, та відповідачем, у якого відсутній правомірний інтерес щодо фіксації такого права Рівненською ОДА, тому цей спір є приватноправовим щодо права користування будівлею храму, отже, висновки судів про заявлення позову до неналежного відповідача є безпідставними та суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 22.01.2019 у справі № 361/5591/17, від 19.06.2019 у справі № 826/5806/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 916/1711/19.

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Так, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Проте, постанови Верховного Суду, висновками у яких Українська Православна Церква с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії обґрунтувала наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, прийнято у справах, правовідносини у яких не є подібними до правовідносин у справі, яка розглядається.

Так, у справі № 823/2042/16 (постанова від 04.09.2018) предметом позову є вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди земельної ділянки і за висновками Великої Палати Верховного Суду у цій справі спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

У справі № 361/5591/17 (постанова від 22.01.2019) предметом позову є вимога про визнання протиправними дії державного реєстратора та скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців записів про припинення провадження у справі про банкрутство юридичної особи, у якій Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі виник у відносинах, пов`язаних із припиненням діяльності однієї юридичної особи та правом правонаступництва іншої, відтак - має приватноправовий характер і з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

У справі № 826/5806/17 (постанова від 19.06.2019) вимогами позивача є визнання протиправними і скасування реєстраційних дій державного реєстратора, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про ПАТ «Українська залізниця», які перешкоджають позивачу реалізації його прав та інтересів у правовідносинах з ПАТ «Українська залізниця», що є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а саме зобов`язань, які випливають із кредитного договору, укладеного з ДП «Донецька залізниця». Вирішуючи питання щодо юрисдикції Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі виник у відносинах, пов`язаних із припиненням діяльності однієї юридичної особи та правом правонаступництва іншої, тому має приватноправовий характер і з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

У справі № 916/1711/19, предметом позову у якій є вимога позивача про відновлення становища, яке існувало до винесення наказу Міністерства юстиції України, шляхом скасування рішення державного реєстратора, згідно з яким скасовано речові права позивача на земельні ділянки на виконання наказу Міністерства юстиції України та записів про інші речові права, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 навів висновок, що спір у цій справі не є публічно-правовим; оскарження записів у державному реєстрі безпосередньо пов`язано із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди/користування цими ж земельними ділянками; такий спір має приватноправовий характер і з огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства. Відповідно до обставин справи та положень статей 16, 395, 396 Цивільного кодексу України позивачем обрано ефективний спосіб відновлення порушеного права, оскільки наявність спірних записів не дає змоги поновити записи про речове право позивача.

Отже, аналіз висновків, зроблених у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішенні Господарського суду Рівненської області від 20.02.2020 у справі № 918/782/19, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у справах № 823/2042/16, № 361/5591/17, № 826/5806/17, № 916/1711/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судом з урахуванням інших предмета і підстав заявленого позову, суб`єктного складу сторін, фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

При цьому слід зауважити, що у справі № 918/782/19 суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим і за суб`єктним складом сторін, а також предметною ознакою підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Української Православної Церкви с. Рясники Парафіяльної ради Свято-Покровського храму Рівненської Єпархії на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду Рівненської області від 20.02.2020 у справі № 918/782/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий