ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.08.2020 Справа № 920/193/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Джепи Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Галашан І.В.

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради

до - Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

про стягнення 1 683 245 грн 23 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача Тиченко М.П. (довіреність № 22/06 від 02.01.2020),

Ніколаєнко І.П. (довіреність № 22/399 від 19.06.2020),

від відповідача не прибув.

Стислий виклад позицій сторін по справі.

25.02.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 646 202 грн 25 коп. основного боргу, 33 351 грн 46 коп. пені, 3 691 грн 52 коп. 3% річних за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 01.07.2015 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 (надалі Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено Договір. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, відповідач отримав послуги, однак їх не оплатив. Тому зазначене є підставою для стягнення з відповідача заборгованості, пені та 3% річних.

Відповідач 23.03.2020 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково. Відповідач зазначає, що за жовтень 2019 року розрахунок було здійснено в порядку, який визначений Договором, а тому заборгованість з оплати отриманої води відповідачем визнається. Відповідач стверджує, що позивачем, всупереч нормам Договору, самостійно здійснено розрахунок поставленої води у листопаді-грудні 2019 року за засобами обліку, встановленими на центральних теплових пунктах, посилаючись на п. 1.4 Договору, при цьому не враховано п.п. 3.2-3.8 Розділу 3 Договору.

Позивач 02.04.2020 надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що при визначенні обліку витрат води за листопад і грудень 2019 року за показаннями лічильників холодної води в точках розподілу позивач керувався умовами Договору, а також діючим законодавством України. Відповідач 18.05.2020 надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначає, що порядок визначення обсягу поставленої за Договором води та розрахунок за неї було чітко встановлено сторонами в Розділі 3 Договору.

Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою суду від 02.03.2020 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 09.04.2020 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

24.06.2020 відповідачем було надано клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 25.06.2020 було відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В данному судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між сторонами 01.07.2015 було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води № 3906. Вищезазначене підтверджується копією Договору (а.с.17-23). Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Згідно з ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Факт укладення Договору визнається сторонами у заявах по суті, а тому зазначена обставина є такою, що встановлена судом. Отже, укладений між сторонами Договір є правомірним, а тому зобов`язання за цим Договором підлягали обов`язковому виконанню їх сторонами.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач в матеріалах позовної заяви зазначає про додаткову угоду № 52 від 31.10.2019 (лист від 06.11.2019, а.с.24), однак до матеріалів справи копії зазначеної додаткової угоди позивачем не надано та в судовому засіданні представником зазначено про те, що даний проект сторонами не був підписаний, тобто фактично не укладено відповідний правочин. Отже, факт укладення зазначеної угоди не доведений належними та допустимими доказами.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору сторонами підписано акт приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 31.10.2019 на суму 20 692 грн 64 коп. Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунок від 31.10.2019. Рахунок було направлено відповідачу та ним отримано 07.11.2019 (а.с.24-25). Однак відповідач не оплатив зазначений рахунок.

Вищезазначені обставини визнаються сторонами та підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, а тому є такими, що встановлені судом. Тому суд погоджується з доводами сторін, що обсяг отриманої води за жовтень 2019 року було визначено сторонами в порядку, встановленому Договором.

В той же час, 27.11.2019 відповідач повідомив позивача про обсяги споживання води за листопад 2019 року - 34 953,91 м. куб та листом від 29.11.2019 уточнено обсяг спожитої води 34 979,91 м.куб (а.с.36-37). Однак 12.12.2019 відповідачем від позивача отримано акт приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води від 02.12.2019 на суму 865 644 грн 34 коп. за обсяг спожитої води 88 403 м.куб. Відповідачу також було виставлено рахунок (а.с.44-45). Відповідач не погодився з зазначеними розрахунками позивача, про що зазначив у листах від 30.12.2019, від 23.01.2020 та 18.02.2020.

Також, 30.12.2019 відповідач повідомив позивача про обсяги споживання води за грудень 2019 року - 33 639,84 м.куб (а.с.49). 09.01.2020 відповідачем від позивача отримано акт приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води від 02.01.2020 на суму 826 256 грн 30 коп. за обсягом спожитої води 84 380,75 м.куб. Відповідачу також було виставлено рахунок (а.с.55-56). Відповідач не погодився з зазначеними розрахунками позивача, про що зазначив у листах від 20.01.2020, від 18.02.2020.

На думку суду, предметом доказування по даній справі, в тому числі, є факт визначення сторонами витрат води за листопад і грудень 2019 року відповідно до умов укладеного між сторонами Договору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що при визначенні обліку витрат води за листопад і грудень 2019 року керувався умовами Договору, а також діючим законодавством. Суд не погоджується з зазначеними доводами позивача, виходячи з наступного.

На думку суду, є обґрунтованими твердження відповідача, що порядок визначення обсягу поставленої за Договором води та розрахунок за неї було чітко встановлено сторонами в розділі 3 Договору (Оплата послуг).

Пунктом 3.3 Договору було визначено, що обсяг наданих споживачу послуг з централізованого постачання холодної води визначається за показаннями квартирних засобів обліку гарячої води кінцевих споживачів, а в разі їх відсутності за нормами споживання води, з урахуванням періодів відсутності водопостачання та п. 3.4 Договору.

Інформація про фактичний обсяг поставленої кінцевим споживачам у звітному періоді, гарячої води передається споживачем на адресу виконавця у строк до 27 числа поточного місяця. Зазначена інформація є підставою для складання сторонами актів приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води у розрахунковому періоді (п.3.5 Договору).

Пунктами 3.6-3.8 Договору було встановлено, що на підставі отриманої від споживача інформації, виконавець повинен скласти двосторонній акт приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води, який є підставою для проведення розрахунків та відображення даних у бухгалтерському обліку та податковому обліку сторін. Виконавець не пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає споживачу підписаний зі своєї сторони та скріплений печаткою акт звіряння розрахунків та акт приймання-передачі наданих послуг. Споживач протягом 3-х робочих днів з дати одержання зазначених у цьому пункті документів, підписує, скріплює печаткою та повертає виконавцю по одному примірнику підписаних актів. У разі незгоди з кількістю (обсягом) та вартістю наданих послуг, визначених в актах, споживач зобов`язаний у триденний термін з дати їх отримання надати виконавцю обгрунтовані письмові заперечення.

Як вже зазначалось, пунктом 3.5 Договору передбачено, що інформація про фактичний обсяг поставленої споживачам у звітному періоді гарячої води передається відповідачем на адресу позивача. Відповідачем позивачу така інформація за листопад та грудень 2019 року була передана. Разом з тим, у актах за листопад та грудень 2019 року позивачем вказані інші об`єми, що не відповідає наданій відповідачем інформації та умовам Договору. Відповідач, вважаючи обсяги водопостачання за Договором, вказані позивачем у актах, необгрунтованими, повернув акти позивачу без підпису з вимогою привести акти у відповідність з вимогами Договору для повторного розгляду питання щодо їх підписання.

Однак позивачем суду не надано доказів направлення відповідачу актів за листопад та грудень 2019 року, які складені відповідно до умов Договору на підставі отриманої від споживача (відповідача) інформації, а тому зазначені факти позивачем перед судом не доведені.

Позивач стверджує, що відповідно до п. 10.1 Договору з усіх питань, не врегульованих Договором, сторони керуються чинним законодавством України, підзаконними, локальними нормативними актами.

Так, п. 1.4 Договору визначено, що до моменту встановлення та введення в експлуатацію лічильників холодної води в точках розподілу, в яких здійснюється передача холодної води (послуг) від виконавця споживачеві, фактичний об`єм поставленої споживачу холодної води визначається сторонами за показаннями засобів гарячої води кінцевих споживачів або за відповідними нормами споживання, встановлених для таких споживачів, якщо інше не встановлено Договором.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

На думку відповідача, при визначенні обліку витрат води за листопад і грудень 2019 року за показаннями лічильників холодної води позивач правомірно керувався умовами Договору, а також нормами вищезазначеного закону.

В той же час, враховуючи те, що Договором, який був укладений між сторонами, чітко визначено порядок розрахунку обсягів поставленої води, то такий розрахунок і повинен бути здійснений у відповідності до Розділу 3 Договору.

На думку суду те, що законом може бути передбачений інший порядок розрахунків, не означає, що сторони повинні автоматично здійснювати розрахунок без урахування умов Договору. Для цього, сторони повинні внести відповідні зміни до діючого Договору. Суд звертає увагу, що процедура приведення чинних договорів у відповідність до закону, повинна відбуватись у чіткій відповідності з нормами ГК України та ЦК України, які регулюють питання внесення змін та доповнень до договору.

В той же час, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів укладення відповідної додаткової угоди до Договору, якою и змінювався порядок, що встановлений Розділом 3 до Договору.

Стосовно того, що відповідно до п. 10.1 Договору з усіх питань, не врегульованих Договором, сторони керуються чинним законодавством України, підзаконними, локальними нормативними актами, то питання оплати послуг та їх передачі є врегульованим Договором, а саме Розділом 3.

Отже, суд погоджується з твердженнями відповідача, що всупереч зазначеним нормам Договору, позивачем самостійно здійснено розрахунок поставленої води у листопаді-грудні 2019 року за засобами обліку, встановленими на центральних теплових пунктах, посилаючись на п. 1.4 Договору, при цьому без врахування п.п. 3.2-3.8 Договору Розділу 3 Договору (Оплата послуг).

Суд погоджується з доводами відповідача, що Договором встановлений чіткий алгоритм визначення об`ємів води та розрахунки за неї прямо регламентовано в Розділі 3 Договору. Договором не передбачено іншого порядку складання акту прийому-передачі послуг щодо обсягів поставленої води. Договором не передбачено одностороннє підписання акту прийому-передачі послуг лише виконавцем. Договором не визначено порядок встановлення та введення в експлуатацію лічильників води на центральних теплових пунктах та порядок складання та підписання актів прийому-передачі послуг після введення в експлуатацію відповідних лічильників води.

На думку суду, враховуючи, що акти прийому-передачі послуг за листопад-грудень 2019 року (а.с. 44 та 57) не були узгоджені обома сторонами у спосіб, встановлений умовами Договору, а також, що відповідно до п. 3.6. Договору саме двосторонній акт є підставою для проведення розрахунків, то позовні вимоги щодо оплати послуг за листопад-грудень 2019 року є передчасними, оскільки відповідний обов`язок відповідача ще не виник до моменту складення актів приймання-передачі за вказаний період у порядку, визначеному Розділом 3 Договору.

Акти, які складені позивачем з визначенням в односторонньому порядку обсягів водопостачання за листопад і грудень 2019 року без дотримання умов Договору (а.с. 44 та 57) щодо порядку їх визначення та погодження, суд не вважає підставами для проведення оплати відповідачем у розумінні п. 3.6 Договору, що, однак, не позбавляє позивача права скласти відповідні акти за даний період у встановлений Договором спосіб, що буде підставою для розрахунку відповідача за надані послуги згідно з умовами Договору.

Також, судом було досліджено всі інші аргументи і доводи сторін, які зазначені сторонами у заявах по суті щодо розміщення вузлів комерційного обліку в центральних теплових пунктах та про надання відповідачеві саме комунальних послуг з центрального постачання холодної води у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», однак судом про вказані аргументи у рішенні не зазначається, оскільки вони не стосуються предмету доказування по даній справі.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо основної суми боргу.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що сторони уклали Договір. Обсяг отриманої відповідачем від позивача води за жовтень 2019 року було визначено сторонами в порядку встановленому Договором. Відповідачем зобов`язання по оплаті не виконано, чим порушено умови Договору, а також вищезазначені норми матеріального права.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 20 692 грн 64 коп. боргу за жовтень 2019 року є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення 865 644 грн 34 коп. боргу за листопад 2019 року та 826 256 грн 30 коп. боргу за грудень 2019 року, то суд відмовляє в задоволенні зазначеної вимоги, в зв`язку з необгрунтованістю, з підстав, про які вже було зазначено судом.

Щодо стягнення 3% річних.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок відсотків річних (а.с.61).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем за жовтень 2019 року, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 122,17 грн (період з 21.11.2019 до 31.01.2020).

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних суд відмовляє, оскільки за листопад та грудень 2019 року позивачем не доведено факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання по Договору.

Щодо стягнення пені.

Згідно з ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 5.2.2. Договору за несвоєчасне внесення платежів за послуги відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок пені (а.с.60).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем за жовтень 2019 року та того, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у Договорі, вимога позивача про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме стягується пеня в сумі 1151,99 грн (період з 21.12.2019 по 31.01.2020).

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені суд відмовляє, оскільки, як вже зазначалось, за листопад та грудень 2019 року позивачем не доведено факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання по Договору.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) на користь Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради (вул. Білопільський шлях, 9, м. Суми, 40009, ) основний борг за надані послуги згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 № 3906 за жовтень 2019 року в сумі 20692,64 грн, пеню в сумі 1151,99 грн, 3 % річних в сумі 122,17 грн та витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 329,50 грн.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повне судове рішення складено 28.08.2020.

Суддя Ю.А. Джепа