ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

07 вересня 2020 року Справа № 915/1146/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИТКОМ» (54003, м. Миколаїв, вул. Степова, 35, ідентифікаційний код 37758530) про забезпечення позову до подання позовної заяви

встановив:

04.09.2020 ТОВ «ЛИТКОМ» звернулось до господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Зокрема, позивач просить суд до набрання рішенням суду законної сили заборонити КП «Миколаївська ритуальна служба» Миколаївської міської ради та Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради вчиняти будь-які перешкоди ТОВ «ЛИТКОМ» у користуванні нежитловими приміщеннями загальною площею 468,20 кв.м з цільовим призначенням - для використання під виготовлення предметів ритуальної належності, розташованими за адресою: м. Миколаїв, вул. Степова, 35 до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Заява про забезпечення позову обґрунтована нормами ст. 27, 136, 137, 139 ГПК України, ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та практикою Європейського суду та Верховного Суду.

Заявник зазначає, що має намір звернутися до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності Миколаївської міської ради та визнання договору оренди № 785 продовженим.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 11.08.2015 року між ТОВ "ЛИТКОМ" (орендар) та Територіальною громадою міста Миколаєва в особі Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (орендодавець) укладено договір оренди № 785, предметом якого є нежитлові приміщення загальною площею 468,20 кв.м. з цільовим призначенням - для використання під виготовлення предметів ритуальної належності, розташованими за адресою: м. Миколаїв, вулиця Степова, 35.

Відповідно до умов договору договір укладено строком на 5 (п`ять) років, що діє з 11.08.2015 року до 11.08.2020 року включно (п. 10.1 Договору).

Заявник зазначає, що до спливу строку дії договору оренди орендар звернувся із заявою від 06.07.2020 року до Управління комунального майна Миколаївської міської Ради щодо укладення додаткової угоди про продовження строку дії Договору оренди.

У встановлений строк заявника не повідомлено про результат розгляду заяви.

На адвокатський запит Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради № 1550/10/01/08/20 від 02.09.2020 зазначено, що балансоутримувач КП "Миколаївська ритуальна служба" не надав свого погодження стосовно подальшого використання майна, вважає недоцільним погоджувати продовження договору оренди приміщень, повідомив про необхідність використання приміщень для власних потреб.

Звернення до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову обумовлено необхідністю підготовити текст позовної заяви та зібрати необхідні докази.

В разі незадоволення заяви існує ризик позбавлення заявника того, на що він розраховує як добросовісний орендар, який протягом строку дії договору оренди належним чином виконував обов`язки орендаря та здійснив всі дії, достатні та необхідні для продовження строку дії договору оренди комунального майна.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. У зв`язку з цим, якщо припустити передачу орендованого майна третім особам, то цей факт унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову. Як наслідок, заявник не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Заявник пропонує на розсуд суду застосувати зустрічне забезпечення у вигляді внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом, та призначених для відшкодування відповідачам по цій справі витрат на правову допомогу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2020, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1146/20 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові від 21.12.2019 у справі №908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 у справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Господарський суд, врахувавши всі наведені обставини в сукупності, не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій справі, виходячи з таких міркувань.

Так, позивач просить суд до набрання рішенням суду законної сили заборонити КП «Миколаївська ритуальна служба» Миколаївської міської ради та Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради вчиняти будь-які перешкоди ТОВ «ЛИТКОМ» у користуванні нежитловими приміщеннями загальною площею 468,20 кв.м з цільовим призначенням - для використання під виготовлення предметів ритуальної належності, розташованими за адресою: м. Миколаїв, вул. Степова, 35.

З наведених в цій ухвалі міркувань витікає, що обраний спосіб забезпечення позову має дійсно забезпечити, що ефективний захист або поновлення порушених прав позивача не буде ускладнене чи унеможливлене.

Статтею 137 ГПК України наведено перелік таких способів (заходів), а також визначено вимоги та обмеження щодо їх застосування.

Зокрема, відповідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

З зазначеного витікає, що заявник просить суд заборонити зазначеним вище особам вчиняти щодо спірного майна необмежене коло дій, що суперечить приписам п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України та не відповідає завданням інституту забезпечення позову.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що нежитлові приміщення, які перебували (перебувають) в оренді заявника, не є предметом позовної вимоги, з якою заявник має намір звернутися до суду - визнання продовженим укладеного між сторонами спору договору оренди, таким предметом - є переважне право на продовження договору оренди.

Тому, суд констатує відсутність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову у вигляді заборони третій особі Балансоутримувачу вчиняти будь-які перешкоди щодо користування майном і предметом позовної вимоги.

Крім того, суд не вважає припущення заявника, які покладено в основу його тверджень щодо загрози передання об`єкту оренди третім особам, достатньо обґрунтованими, оскільки з доданих до заяви доказів наявності такого наміру ані у Миколаївської міської ради ані в Управління комунального майна Миколаївської міської ради не витікає.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, керуючись ст.136, 137, 138, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИТКОМ» від 04.09.2020 №04-09/2 про забезпечення позову, до подання позовної заяви - відмовити.

2.Ухвалу надіслати заявнику, Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20) та КП "Миколаївська ритуальна служба" Миколаївської міської ради (54003, м. Миколаїв, вул. Степова, 35).

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О.Ржепецький