ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

02 вересня 2020 року Справа № 926/1027/20

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. за участю помічниці судді Попової К.Г., що виконує повноваження секретаря судового засідання, розглянувши справу №926/1027/20

За позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

До Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (58018, м.Чернівці, вул. Максимовича, 19-а)

Про стягнення заборгованості в сумі 3590289,11 грн

За участю представників сторін:

Від позивача: Орел С.С. адвокат (дов. від 09.04.2020 року № 14-115)

Від відповідача: Ткач Ф.Г. адвокат (ордер серії СЕ № 1007804 від 10.06.2020 року)

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 12.05.2020 року (згідно штемпелю на конверті) звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про стягнення заборгованості в сумі 3590289,11 грн, пеня 1708263,22 грн, 3% річних 563967,46 грн та інфляційні 1318058,43 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 29.09.2017 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу № 5177/1718-БО-38, на виконання умов якого, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 78239103,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Позивач стверджує, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, що стало підставою для нарахування пені за період з 28.11.2017 року по 15.05.2019 року в сумі 1708263,22 грн, 3% річних за аналогічний період в сумі 563967,46 грн та збитків завданих інфляцією за період з 01.01.2018 року по 31.05.2019 року в сумі 1318058,43 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

15.05.2020 року відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду зареєстровані матеріали позовної заяви (вх.1027).

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу 926/1027/20 передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.06.2020 року.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року у зв`язку з нез`явленням представників сторін підготовче засідання відкладено на 25.06.2020 року.

У зв`язку з непрацездатністю судді, судове засідання 25.06.2020 року не відбулося.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року підготовче засідання відкладено на 10.07.2020 року.

01.07.2020 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх.№1516), а саме: зменшення на 90% розміру пені.

У зв`язку з карантинними обмеженнями з метою належного повідомлення сторін та надання часу сторонам на здійснення своїх процесуальних прав, суд ухвалою від 10.07.2020 року відклав підготовче засідання на 05.08.2020 року.

21.07.2020 року від позивача надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (вх.№2149).

За усним клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 05.08.2020 року суд продовжив строк підготовчого засідання та відклав його на 19.08.2020 року.

19.08.2020 року від позивача надійшла заява (вх.№1889) про неможливість прийняти участь у судовому засіданні та проведення наступного засідання в режимі відеоконференції поза межами суду.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.09.2020 року, а також задоволено заяву позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду.

У судовому засіданні 02.09.2020 року суд завершив розгляд справи по суті та провів судові дебати.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.09.2020 року представник позивача свої вимоги підтримував у повному обсязі та заперечував проти задоволення заяви про зменшення позовних вимог в частині нарахованої пені, а представник відповідача у свою чергу підтримав своє клопотання про зменшення нарахованої пені до 90%.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменування його в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

29.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» (Споживач) укладено договір № 5177/1718-ТЕ-38 купівлі-продажу природного газу ( далі договір) (а.с. 12-21).

Згідно пунктів 1.1. та 1.2. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У пункті 2.1. договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 12770,001 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 2017 586,447; листопад 2017 2050,227; грудень 2017 2642,451 (ІV квартал 2017 р. 5279,125); січень 2018 2868,616; лютий 2018 2440,051; березень 2018 2182,209 (І квартал 2018 р. 7490,876).

Відповідно до положень абзацу 2 пункту 3.1. договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 4.1. договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

За умовами п. 5.2. договору ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% . Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно з умовами п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 договору).

У пункті 11.3 договору сторони погодили порядок внесення змін до цього договору:

- усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.3., пунктах 11.4. та 11.5. договору;

- сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору;

За змістом п. 12.1. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017р. до 31 березня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір постачання природного газу № 5177/1718-БО-38 від 29.09.2017 року підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Дані про визнання зазначеного Типового договору у встановленому законом порядку недійсним відсутні, так як і відсутні дані про його розірвання.

15.01.2018 року між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу №5177/1718-БО-38 від 29.09.2017 року відповідно до пункту 2 якої сторони погодили викласти пункту 8.2. розділу 8 «відповідальність сторін» договору в наступній редакції: « у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (а.с. 21).

02.04.2018 року між сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу №5177/1718-БО-38 від 29.09.2017 року, відповідно до якої договір доповнено пунктом 2.1. яким визначено, що постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018р. по 31.05.2018р.(включно) природний газ орієнтовним обсягом до 504,508 тис.куб.м. (а.с. 22).

Викладено розділ 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017р. до 31 травня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: актів приймання-передачі природного газу, на виконання умов укладеного договору, позивач передав у власність відповідача для подальшої реалізації протягом жовтня 2017 року - квітня 2018 року природний газ на загальну суму 78239103,00 грн, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу - від 31.10.2017р., у обсязі 332,652 тис.куб.м. на суму 3156415,07 грн; від 30.11.2017р., у обсязі 1321,079 тис.куб.м. на суму 12353243,04 грн; від 31.12.2017р., у обсязі 1570,692 тис.куб.м. на суму 14903730,94; від 31.01.2018р., у обсязі 1701,177 тис.куб.м. на суму 16141856,12 грн; від 28.02.2018р., у обсязі 1598,369 тис.куб.м. на суму 15166348,03 грн; від 31.03.2018р., у обсязі 1627,916 тис.куб.м. на суму 15446708,88 грн; від 30.04.2018р., у обсязі 91,172 тис.куб.м. на суму 865098,29 грн (а.с. 31-38).

Всі акти підписані та скріплені печатками сторін без заперечень та зауважень щодо дати їх укладення.

Однак, оплату в спірному періоді відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п. 6.1 договору.

Згідно даних позивача, відповідач оплату поставленого природного газу проводив несвоєчасно, що підтверджено розрахунком позивача та підтверджено відповідачем під час розгляду справи.

Таким чином, факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем газу належним чином підтверджений наявними в матеріалах справи документами.

У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати отриманого природного газу, позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема, правочин.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарський суд враховує приписи статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, в силу яких договір є підставою виникнення зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно загальних положень про купівлю-продаж (ст.ст. 662-663, 689, 691-692 Цивільного кодексу України), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. В свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк.

На підставі наведеного, відповідач зобов`язаний оплатити повну вартість отриманого газу в установлений договором строк.

Судом з достовірністю встановлено, що відповідач несвоєчасно виконав грошові зобов`язання по оплаті за поставлений йому природній газ, переданий йому в період з жовтня 2017 року по травень 2018 року, допускав прострочення оплати впродовж періодів, відображених у складених позивачем документах під назвою «Операции по предприятию МКП «Чернівцітеплокомуненерго» с 01-09-2017 по 31-10-2019 та «Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань МКП «Чернівцітеплокомуненерго» за договором №5177/1718-БО-38 від 29.09.2017 року станом на дату остаточного розрахунку» (а.с. 39-43).

Також установлено, що остаточні розрахунки за переданий йому газ відповідач здійснив протягом 2017-2019 років і на даний час не має заборгованості перед позивачем по оплаті безпосередньо за газ за договором постачання природного газу. Згідно з ч.2 п.1 ст.199 ГК України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), які передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 563967,46 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є правомірним та таким що підлягає задоволенню.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При вирішенні питання щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 1318058,43 грн, згідно розрахунку позивача суд враховує, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №904/10242/17.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втрат відповідає зазначеним нормам законодавства та, відповідно, вимога про стягнення з відповідача 1318058,43 грн інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями жовтень 2017 - травень 2018 підлягає задоволенню.

В силу частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Сторонами в пункті 8.2. договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 15.01.2018 року визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушенням строків оплати в загальному розмірі 1708263,22 грн, яку нараховує за період прострочення:

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в жовтні 2017 - з 28.11.2017 по 27.12.2017 в сумі 42546,7526 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в листопаді 2017 - з 26.12.2017 по 11.02.2018 в сумі 66379,66 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в грудні 2017 - з 26.01.2018 по 21.02.2018 в сумі 124506,70 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в січні 2018 - з 27.02.2018 по 11.04.2018 в сумі 129790,10 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в лютому 2018 - з 27.03.2018 по 15.05.2018 в сумі 153905,16 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в березні 2018 - з 26.04.2018 по 25.10.2018 в сумі 1122592,68 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в квітні 2018 - з 26.05.2018 по 25.11.2018 в сумі 66723,96 грн пені;

по зобов`язанням з оплати газу, поставленого в травні 2018 - з 26.06.2018 по 25.12.2018 в сумі 1818,22 грн пені;

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що він є правомірним та таким, що підлягає задоволенню (а.с. 24-30).

В той же час господарський суд враховує, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив позовних вимог та зазначив, що несвоєчасна оплата за використаний природний газ виникла внаслідок несплати споживачами плати за отримані послуги теплопостачання. У відзиві на позовну заяву заявлено письмове клопотання про зменшення розміру пені на 95% (а.с.64-71).

У своїх доводах відповідач посилається на скрутне фінансове становище та на несвоєчасну сплату споживачами заборгованості за спожиту енергію. На підтвердження наведених доводів надано довідку про наявність дебіторської заборгованості, звіти про фінансовий стан на 2018 рік, на 2019 рік, на І квартал 2020 року; баланси (звіту про фінансовий результат) на 31.12.2018, на 31.12.2019, на 30.03.2020, звіти із праці на червень 2019, січень і травень 2020 та докази існування виконавчих проваджень по стягненню з останнього заборгованості (а.с.72-101).

В засіданні суду 02.09.2020 року представником позивача заперечено проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

При розгляді клопотання про зменшення розміру пені суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу положень частини 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд враховує, що Комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» є залежним від своєчасності та періодичності розрахунків споживачами послуг. Господарська діяльність відповідача є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль; невиконання відповідачем зобов`язань зумовлено тим, що єдиним джерелом для оплати за послуги по постачанню природного газу є кошти, отримані як оплата за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств; значний ступінь виконання боржником зобов`язань; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору; стягнення з КП «Чернівцітеплокомуненерго» пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, а також з урахуванням того, що позивачем не було надано доказів понесення ним збитків через порушення відповідачем грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду у справах № 916/2586/19 від 26.05.2020 року, № 912/2555/19 від 11.06.2020 року, № 916/2070/19 від 18.06.2020 року, № 908/1884/19 від 14.07.2020 року, № 914/1470/19 від 29.07.2020 року.

Отож, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, господарський суд вважає за можливе скористатись своїм правом та зменшити пред`явлену до стягнення суму пені. Однак, зменшення пені на 90%, на думку суду, є значним та нівелює суть відповідальності за порушення зобов`язання.

Оцінивши в сукупності доводи позивача та відповідача, а також обставини розрахунку і періоди прострочення, суд вважає за можливе зменшити пеню на 30%.

З підстав викладеного господарський суд згідно клопотання відповідача зменшує пеню на 30%, тобто до 1195784,25 грн (з розрахунку 1708263,22х30%=512478,97; 1708263,22-512478,97=1195784,25).

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач свої грошові зобов`язання виконував несвоєчасно та в не повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 1708263,22 грн, 3% річних в сумі 563967,46 грн та інфляційних в сумі 1318058,43 грн є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнути з відповідача пеню в сумі 1195784,25 грн, інфляційні в сумі 1318058,43 грн, 3% річних в сумі 563967,46 грн та відмовити у задоволенні пені в сумі 512478,97 грн у зв`язку із зменшенням судом її розміру.

У відповідно до вимог ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 73-79, 86, 129, 194, 222, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) до Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (58018, вул. Максимовича, 19-а, код 34519280) про стягнення заборгованості в сумі 3590289,11 грн задовольнити частково.

2.Стягнути з Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (58018, вул. Максимовича, 19-а, код 34519280) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077,25 грн - сума пені, 1318058,43 грн - сума інфляційних втрат, 563967,46 - 3% річних та 53854,34 грн судового збору.

3.В частині стягнення пені в сумі 512478,97 грн відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресую: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.09.2020 року

Суддя С.М. Гушилик