ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.08.2020 Справа № 905/487/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. при секретарі судового засідання (помічнику судді) Конько В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат», м. Торецьк, смт. Новгородське, Донецька область

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», м. Торецьк, смт. Новгородське, Донецька область

відповідача-2: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь, Донецька область, в особі Слов`янського регіонального виробничого управління, м.Слов`янськ, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Торецьк, Донецька область

про визнання права власності на транспортні засоби та зняття арешту

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача-1: представник не з`явився

від відповідача-2: представник не з`явився

від третьої особи: представник не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», м.Торецьк, смт. Новгородське, Донецька область, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь, Донецька область, в особі Слов`янського регіонального виробничого управління, м. Слов`янськ, Донецька область, про визнання права власності на транспортні засоби: сміттєвоз ГАЗ-53 НОМЕР_13, колір синій, шассі НОМЕР_1 ; ГАЗ-53 НОМЕР_2 , колір синій, двигун v-4250 кв.см., шассі № НОМЕР_3 ; ГАЗ-53 (ас.бочка) № НОМЕР_4 , колір синій, двигун v-4250 кв.см., шассі № НОМЕР_5 ; ГАЗ НОМЕР_14, VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 ; ГАЗ-3307 (фургон) № НОМЕР_7 , колір синій, двигун v-4250 кв.см., шассі № НОМЕР_8 ; ІЖ-2717, білого кольору, v-1569, кв.см., шассі НОМЕР_15, та зняття з них арешту, накладеного державною виконавчою службою, при примусовому виконанні ухвали господарського суду Донецької області у справі №905/1776/18 від 15.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність накладення державним виконавцем арешту на спірні транспортні засоби в межах виконавчого провадження відносно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» (відповідач-1), оскільки спірне майно належить на праві власності позивачу як таке, що було передане у 2012 році до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» відповідачем-1 як одним із засновників позивача.

Відповідач-1 позовні вимоги визнав, позов просив задовольнити, пояснивши, що спірні транспортні засоби не були своєчасно зняті Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» з обліку в сервісному центрі МВС, що унеможливило їх реєстрацію за належним власником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат».

Відповідач-2 просив закрити провадження у справі відносно Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у зв`язку з відсутністю предмету спору між позивачем та відповідачем-2; у задоволенні позовних вимог просив відмовити з посиланням на те, що спірні транспортні засоби зареєстровані за відповідачем-1; наполягав на правомірності накладання арешту на майно боржника (відповідача-1) та звернення стягнення виконавчою службою на це майно.

Підстав для закриття провадження відносно відповідача-2 суд не вбачає з мотивів того, що арешт на спірне майно був накладений державним виконавцем в інтересах стягувача (Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу») в межах виконавчого провадження при виконанні ухвали господарського суду Донецької області від 15.07.2019 у справі №905/1776/18, отже, відповідач-2 є належним відповідачем за позовом про визнання права власності на спірне майно і звільнення його з-під арешту (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України 314 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»). Крім того зі змісту ст.ст.14, 45, 48, ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що саме позивач визначає відповідача/відповідачів у справі, і суд має виходити саме із складу осіб, до яких позивачем заявлено позов. Суд не вправі зі своєї ініціативи залучати співвідповідача або замінювати неналежного відповідача належним, виключати неналежного відповідача тощо. Тобто визначення відповідача є правом позивача, а встановлення належності відповідача є обов`язком суду.

В задоволенні клопотання відповідача-2 судом було відмовлено, про що постановлено ухвалу без викладення окремого процесуального документа в порядку ч.5 ст.233 Господарського процесуального кодексу України з занесенням до протоколу судового засідання 11.06.2020.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1, Торецький міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), м. Торецьк, Донецька область, пояснень по суті позовних вимог не надала.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 02.04.2020; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28.04.2020. Після відкриття провадження у справі у судовому засіданні 28.04.2020 господарський суд в порядку ч. 11 ст.176 Господарського процесуального кодексу України постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху; ухвалою господарського суду від 20.05.2020 продовжено розгляд справи №905/487/20; судове засідання призначено на 11.06.2020; ухвалою суду від 11.06.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 02.07.2020 з подальшим відкладанням до 17.07.2020 та 19.08.2020.

Ухвалою від 17.07.2020 у виконавчого органу Торецької міської ради суд витребував копію реєстраційної справи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат». Вказані матеріали до справи не надійшли. Позивачем копію реєстраційної справи до матеріалів справи не подано.

У судове засідання 19.08.2020 учасники справи представників не направили; про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Від позивача на електронну адресу господарського суду надійшло клопотання, датоване 17.03.2020, про відкладення розгляду справи. Клопотання не засвідчено кваліфікованим електронним підписом, судом до уваги не приймається.

Виходячи з загального строку тривання провадження у справі; зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.12.2018 у справі №905/1776/18 позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь, Донецька область, в особі Слов`янського регіонального виробничого управління м.Слов`янськ, Донецька область, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», м. Торецьк, смт.Новгородське, Донецька область про стягнення 1076442,67грн, задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 798464,63грн, пеню в розмірі 4971,97грн, 3% в розмірі 34649,29грн, інфляційні втрати в розмірі 98885,81грн, судовий збір у розмірі 19075,35грн; в іншій частині вимог відмовлено. На виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ від 14.01.2019.

Ухвалою суду від 15.07.2019 у справі №905/1776/18 затверджено мирову угоду, укладену між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь, в особі Слов`янського регіонального виробничого управління та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» в процесі виконання рішення суду від 17.12.2018 у справі №905/1776/18 на умовах розстрочки в редакції, наведеній в ухвалі суду.

21.02.2020 старшим державними виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні ухвали господарського суду Донецької області від 15.07.2019 №905/1776/18 винесено постанову у виконавчому провадженні АСВП 60249838, в якій зазначено, що рішення суду Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» не виконано, Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» є власником транспортного засобу ГАЗ-САЗ53, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено описати та накласти арешт на майно: транспортний засіб ГАЗ-САЗ53, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1988 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_9 , тип ТЗ - самоскид, повна маса 7400/3700; технічний паспорт серія НОМЕР_10 , пробіг - 372431, та постанову від 27.02.2020 у виконавчому провадженні АСВП 60249838, в якій зазначено, що рішення суду боржником не виконано, боржник є власником транспортного засобу ГАЗ-53, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , у зв`язку з чим на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено описати та накласти арешт на майно: транспортний засіб ГАЗ-53, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1990 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_11 , тип ТЗ - цистерна асенізаційна, повна маса 7400/3250; двигун V24250 см.куб. На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним.

Позивач вважає, що на момент накладання арешту спірні транспортні засоби перебували у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат», оскільки вказане майно у 2012 році було передано Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» в якості внеску до статутного капіталу позивача, отже арешт накладений безпідставно. Позивач зазначає, що, передавши спірне майно до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат», відповідач-1 повинен був зняти з обліку в органах МВС транспортні засоби для того, щоб Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» зареєструвало їх за собою. Проте, відповідачем-1 своєчасно цього зроблено не було, що унеможливило зняття з обліку, реєстрацію за позивачем та реалізацію всіх правомочностей як власника.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на транспортні засоби та зняття з них арешту.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 Цивільного кодексу України). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном (ст.317 Цивільного кодексу України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 Цивільного кодексу України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.41, ст.13 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, слід зазначити, що належним позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка має право власності на майно, тобто вже стала власником майна, а не намагається ним стати через пред`явлення позову до суду.

Отже відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України набуття права власності є певним юридичним механізмом, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми встановлює, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, оскільки вважає, що на час звернення до суду набув право власності на спірні транспортні засоби, зазначаючи, що вказане майно було передано відповідачем-1 в якості внеску до статутного капіталу позивача.

Обґрунтовуючи підстави набуття права власності на транспортні засоби позивач посилається на те, що спірне майно було передане у 2012 році до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» одним із засновників позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» (відповідач-1).

У підтвердження обставин передання відповідачем-1 транспортних засобів до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» позивач посилається на протокол №18 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», від 26.06.2012, яким визначено перелік майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», а саме: - лафет; - автомобіль ГАЗ-53 (ас.бочка); - автомобіль ГАЗ-3307 (фургон); автомобіль ГАЗ-53 САЗ; трактор МТЗ80; - автомобіль ІЖ2717; - трактор ЮМЗ-6; - есковатор «Беларусь»; - прицеп; - сміттєвоз ГАЗ-53, яке вирішено передати за ринковою вартістю до статутного капіталу позивача.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

При цьому згідно з положеннями ч.4 ст.82 Господарського кодексу України статут товариства з обмеженою відповідальністю повинен містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

Приписами ч.2 ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» (в чинній на час створення ТОВ «Новгородський комунальний комбінат» редакції Закону України від 07.03.2002 №3095-III) встановлено, що установчі документи серед іншого повинні містити відомості про розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу.

Статтею 143 Цивільного кодексу України (в чинній на час створення ТОВ «Новгородський комунальний комбінат» редакції Закону України від 22.12.2010 №2850-VI) було встановлено, що статут товариства з обмеженою відповідальністю має містити відомості про розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника.

Дослідивши зміст статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» судом встановлено, що в розділі 4 статуту «Майно, статутний капітал товариства», а саме: п.4.6 статуту зазначено, що розмір вкладу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» становить 42% та дорівнює 67644,36грн; водночас статут не містить відомостей щодо формування вказаної частки за рахунок спірного майна (транспортних засобів).

Пункт 4.7 статуту позивача, визначаючи порядок внесення вкладів засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» (на момент реєстрації товариства - 30% внеску кожним учасником; решту частини вкладу - не пізніше 12 місяців з дати реєстрації), також не містить інформації щодо складу та порядку внесення відповідачем-1 належного йому внеску до статутного капіталу у вигляді передачі права власності на спірні транспортні засоби як вкладу до статутного капіталу позивача.

Відомості статуту позивача узгоджуються з відомостями протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» №1 від 27.06.2012, який не містить даних щодо формування вкладу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», що становить 42% та дорівнює 67644,36грн, за рахунок спірного майна (транспортних засобів).

Суд також відзначає, що за інформацією з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстрація Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» відбулась 12.07.2012, отже відомості актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.10.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», на які посилається позивач, суперечать визначеним п.4.7 статуту позивача порядку та строкам внесення вкладів засновниками товариства.

З огляду на таке суд, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст.129 Конституції України та ст.ст. 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про відсутність доведених позивачем обставин формування відповідачем-1 статутного фонду позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» саме за рахунок спірних транспортних засобів.

Слід також відзначити, що ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Цим Порядком також встановлено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Згідно з п.9.10 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінпекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформленні і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженим Наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.10.2010 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N 123/18861, перереєстрація ТЗ, які є внесками учасників до статутного капіталу господарських товариств, проводиться на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) та нотаріально посвідчених: актів приймання-передачі ТЗ за формою згідно з додатком 2 до Порядку (1388-98-п), копій рішення товариства про згоду прийняти такі ТЗ, виписки з розділу статуту юридичної особи відносно внесення цих ТЗ до статутного капіталу товариства.

Отже саме по собі рішення відповідача-1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» про передачу певного майна до статутного капіталу іншого суб`єкта господарювання, оформлене протоколом зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» від 26.06.2012 № 18, та акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжують правових наслідків у вигляді переходу права власності від Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат».

Як вбачається зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (арк. справи 10, 11, 13, 15, 17) власником транспортних засобів є Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства».

Доказів наявності обставин щодо переходу права власності від Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» матеріали справи не містять.

Докази, які б підтверджували, що позивач набув право власності та є власником спірних транспортних засобів, в матеріалах справи відсутні. Таким чином суд дійшов висновку, що спірні транспортні засоби з власності відповідача-1 не вибули, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Разом з цим відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зняття зі спірних транспортних засобів арешту.

Згідно з приписами ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність доведених позивачем обставин набуття права власності на транспортні засоби: сміттєвоз ГАЗ-53 НОМЕР_13, колір синій, шассі НОМЕР_1 ; ГАЗ-53 НОМЕР_2 , колір синій, двигун v-4250 кв.см., шассі № НОМЕР_3 ; ГАЗ-53 (ас.бочка) № НОМЕР_4 , колір синій, двигун v-4250 кв.см., шассі № НОМЕР_5 ; ГАЗ НОМЕР_14, VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 ; ГАЗ-3307 (фургон) № НОМЕР_7 , колір синій, двигун v-4250 кв.см., шассі № НОМЕР_8 ; ІЖ-2717, білого кольору, v-1569, кв.см., шассі ХТК НОМЕР_12 , суд не вбачає підстав для задоволення позову про визнання права власності на ці транспортні засоби та зняття з них арешту, отже позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат», заявлений в межах розглядуваної справи, є таким, що задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем-1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», порушує права чи інтереси відповідача-2, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», як стягувача при примусовому виконанні ухвали господарського суду Донецької області у справі №905/1776/18 від 15.07.2019, з підстав чого суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем-1 позову відповідно до ч.4 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 19.08.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова