ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 вересня 2020 року Справа № 903/360/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Державного комунального підприємства "Луцьктепло", м.Луцьк

про стягнення 115 263 187 грн. 59 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Легерко В.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

встановив: 25.05.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №14/4-3104/20 від 12.05.2020 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 115 263 187 грн. 59 коп., з яких: 75 454 084 грн. 18 коп. основного боргу, 11 021 409 грн. 09 коп. пені, 6 880 648 грн. 58 коп. 3% річних, 21 907 045 грн. 74 коп. інфляційних втрат та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору №4590/1617-ТЕ-2 від 07.09.2016 постачання природного газу зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу.

Ухвалою суду від 27.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.06.2020 о 12:00 год. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвалу суду від 27.05.2020 позивач та відповідач отримали 01.06.2020.

Строк для подання відзиву - по 16.06.2020.

ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) Господарський процесуальний кодекс України, зокрема розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки у визначених ГПК України випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

Відповідач у відзиві від 17.07.2020 №2531/08 позовні вимоги в частині основного боргу визнав. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних вважає їх нарахування безпідставним, оскільки прострочення оплати виникло не з їх вини. У разі задоволення позовних вимог просить максимально зменшити розмір пені. Зазначає, що різниця між індикативною та договірною ціною державою не компенсована ДКП "Луцьктепло", у зв`язку з чим у підприємства утворилась заборгованість перед позивачем. Основним джерелом формування доходів підприємства є відпущена споживачам теплова енергія та надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води за відповідними тарифами. Підприємство вживає всі можливі заходи по стягненню заборгованості зі своїх боржників, однак вжиті заходи з незалежних від відповідача причин не призводять до повного погашення дебіторської заборгованості. Стягнення з підприємства пені значно погіршить фінансово-економічне становище відповідача, спричинить для нього додаткові збитки, які не мають джерел покриття.

Позивач у відповіді від 03.08.2020 на відзив позовні вимоги підтримує. Зазначає, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Підписуючи договір відповідач погодився про нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання його умов. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Господарський суд протокольною ухвалою від 05.08.2020 підготовче засідання відклав на 19.08.2020 об 11 год. 00 хв.

ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Згідно ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" встановлено такі нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (в тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя)- Д+3, пріоритетної - Д+1;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) Д+4, пріоритетної Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України Д+5, пріоритетної Д+4,

де Д день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції вищезазначені нормативні строки пересилання збільшуються на 1 день.

Згідно з п.117 Правил надання послуг поштового зв`язку поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Враховуючи вищевикладене, набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" 17.07.2020, строки пересилання поштової кореспонденції, суд дійшов висновку про закінчення строку на подання заперечень на відповідь на відзив.

Заперечення на відповідь на відзив на адресу суду не надходили.

Господарський суд протокольною ухвалою від 19.08.2020 підготовче провадження закрив, розгляд справи по суті призначив на 02.09.2020 о 12 год. 00 хв.

27.08.2020 на адресу суду надійшла заява АТ "НАК "Нафтогаз України" №39/5-1412/20 про проведення судового засідання 02.09.2020 о 12 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку Easycon.

Крім того позивач у заяві просить у разі неможливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції розгляд справи 02.09.2020 проводити без участі його представника або відкласти розгляд справи на дату після закінчення карантину.

Ухвалою суду від 31.08.2020 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" про проведення судового засідання 02.09.2020 в режимі відеконференції поза межами приміщення суду відмовлено.

Сторони правом участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Ухвала суду від 05.08.2020 надіслана на офіційні електронні адреси сторін.

Суд протокольною ухвалою від 02.09.2020 клопотання позивача про відкладення розгляду справи на дату, після закінчення карантину відхилив як необґрунтоване.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

07.09.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ДКП "Луцьктепло" укладено договір №4590/1617-ТЕ-2 постачання природного газу (а.с. 9-17).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору №4590/1617-ТЕ-2 постачання природного газу від 07.09.2016.

Згідно умов договору постачальник зобов`язується поставити у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його та використовувати виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.п. 1.1, 1.2). Постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 63 400 тис. куб.м., у т.ч. за місяцями (тис. куб.м.): жовтень 6 500, листопад 9 600, грудень 12 400, (4 квартал 2016 року - 28 500), січень 13 300, лютий 10 400, березень 11 200 (1 квартал 2017 року - 34 900) (п. 2.1). Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором становить 4 942 грн. 00 коп., крім того податок на додану вартість (20%). Усього до сплати 5 930 грн. 40 коп. (п. 5.2). Оплата здійснюється виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (п. 6.1). Сторони погоджують, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія ст. 19-1 ЗУ "Про теплопостачання"; 2) в будь якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховується як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку - у разі коли на споживача не поширюється дія ст. 19-1 ЗУ "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання (пп. 1, 2, 3 п. 6.2). Споживач зобов`язаний, зокрема своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, передбачених цим договором (пп. 6, п. 7.2). У разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 (п. 8.2). Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної даності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років (п. 10.3). Усі зміни і доповнення до договору оформляються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 11.3). Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1).

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 12 550 тис. куб.м., у т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): квітень 2300, травень 2 300, червень 2 250 (2 квартал 6 850), липень 1 150, серпень 2 300, вересень 2 250 (3квартал - 5 700). Ціна за 1 000 куб.м. за цим договором з 01.04.2017 становить 4 942 грн. 00 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати 5 930 грн. 40 коп. зменшено розмір пені до 16,4% річних. Строк дії договору визначено з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного виконання (а.с. 20-21).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На виконання умов договору позивач в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року поставив природний газ на загальну суму 367 857 505 грн. 11 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 40-51).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу здійснив частково на суму 292 403 420 грн. 93 коп., що підтверджується спільними протокольними рішеннями, зведеними реєстрами, випискою по рахунку (а.с. 54-94).

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений природний газ становить 75 454 084 грн. 18 коп., підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нараховані позивачем 6 880 648 грн. 58 коп. 3% річних за період з 26.11.2016 по 31.08.2019 та 21 907 045 грн. 74 коп. інфляційних втрат за період з 01.12.2016 по 31.07.2019 підставні та підлягають стягненню з відповідача в силу ст. 625 ЦК України.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних та інфляційних втрат є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що за поставлений природний газ на загальну суму 367 857 505 грн. 11 коп. відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу здійснив частково на суму 292 403 420 грн. 93 коп., у зв`язку з чим до суду позивач звернувся про стягнення 75 454 084 грн. 18 коп.

Крім того на основну суму заборгованості позивачем нараховано 6 880 648 грн. 58 коп. 3% річних, 21 907 045 грн. 74 коп. інфляційних втрат, що складає близько 38% суми основного боргу, а з врахуванням пені - 53%.

З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних та інфляційних втрат, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, враховуючи обставини справи, часткову оплату відповідачем суми боргу, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, те, що відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки він використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами, а за спірним договором - населенням, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір процентів річних та інфляційних втрат до 50%.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду №902/417/18 від 18.03.2020.

Крім того судом враховано, що скрутний фінансовий стан відповідача виник не лише з дій відповідача, а й інших суб`єктів.

З матеріалів справи не вбачається понесення позивачем збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору.

П. 1.2 договору передбачено використання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Ч. 2 ст.625 ЦК України передбачено обов`язок сплатити 3% річних та інфляційні втрати лише на вимогу кредитора, а не згідно закону, отже це право, а не обов`язок кредитора вимагати сплати зазначених санкцій, тому є мірою відповідальності.

Відповідач оплатив 80% поставленого газу.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові №902/417/18 від 18.03.2020, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц.

Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, які врегульовують надання послуг населенню, зокрема щодо сплати штрафних санкцій, затверджені постановами КМУ №1182 від 11.12.2019, №830 від 21.08.2019.

Спір виник щодо поставки газу в 2016-2017 роках.

Таким чином з нарахованих позивачем 6 880 648 грн. 58 коп. 3% річних та 21 907 045 грн. 74 коп. інфляційних втрат підставними та підлягають стягненню з відповідача в силу ст. 625 ЦК України в розмірі 50% 3 440 324 грн. 29 коп. 3% річних та 10 953 522 грн. 87 коп. інфляційних втрат.

У позові на суму 3 440 324 грн. 29 коп. 3% річних та 10 953 522 грн. 87 коп. інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку з їх зменшенням судом.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 3 ст.549 ЦКУ визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевірка правильності нарахування пені здійснюється судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Встановлення сторонами в договорі розміру нарахування пені у вигляді відсотків річних позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування пені щодо співвідношення 21% річних до подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, зокрема чи є розмір, визначений в договорі, меншим чи більшим за подвійну облікову ставку НБУ. Розрахунок відсотків річних та пені здійснюється за різними формулами, оскільки розрахунок пені здійснюється за кожен день прострочення, а відсоток річних залежить від кількості днів прострочення відносно року.

Отже зазначення у договорі зобов`язання щодо сплати пені в розмірі 21% річних не є встановленням розміру пені у договорі за згодою сторін відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Враховуючи вищевикладене, у позові на суму 11 021 409 грн. 09 коп. пені слід відмовити, оскільки розмір пені не встановлений договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Згідно ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивач звернувся з позовом до суду в сумі 115 263 187 грн. 59 коп., з яких 75 454 084 грн. 18 коп. основного боргу, 11 021 409 грн. 09 коп. пені, 6 880 648 грн. 58 коп. 3% річних, 21 907 045 грн. 74 коп. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві від 17.07.2020 №2531/08 визнає позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 75 454 084 грн. 18 коп.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви в частині основного боргу становить 481 607 грн. 10 коп.

Таким чином, 50% ставки судового збору, сплаченого позивачем за розгляд позовних вимог про стягнення основного боргу становить 240 803 грн. 55 коп., яка підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 130 ГПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині основного боргу до початку розгляду справи по суті.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 424 549 грн. 18 коп. (240 803 грн. 55 коп. - 50% від суми основного боргу, 183 745 грн. 63 коп. - судовий збір за розгляд 3% річних, інфляційних втрат) відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (вул. Гулака-Артемовського, 20, м.Луцьк, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (вул. Богдана Хмельницького, 6, м.Київ, )

- 75 454 084 грн. 18 коп. основного боргу, 3 440 324 грн. 29 коп. 3% річних та 10 953 522 грн. 87 коп. інфляційних втрат та 424 549 грн. 18 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 90 272 480 грн. 52 коп. (дев`яносто мільйонів двісті сімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят грн. 52 коп.).

3. У позові на суму 25 415 256 грн. 25 коп. відмовити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з державного бюджету Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, )

- 240 803 грн. 55 коп. ( двісті сорок тисяч вісімсот три грн. 55 коп.) судового збору, сплаченого платіжним дорученням № від 14.05.2020 (оригінал платіжного доручення знаходиться у справі № 903/360/20).

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчена гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

повний текст рішення

складений 09.09.2020

Суддя А. М. Кравчук