СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2020 р. Справа №922/1502/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Беккер Т.М.,

за участю представників:

апелянта - не з`явився;

першого позивача - не з`явився;

другого позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області, м.Володимир-Волинський, (вх.№1730Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 року у справі №922/1502/20

за позовом заступника керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області, м.Володимир-Волинський,

в інтересах держави в особі: 1. Західного офісу Держаудитслужби України, м.Львів,

2. Сектор освіти Локачинської районної державної адміністрації Волинської області, смт.Локачі, Волинська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп», м.Харків,

про стягнення 40129,06 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 року у справі №922/1502/20 (суддя Сальнікова Г.І., повний текст складено та підписано 01.07.2020 року) позов залишено без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалено повернути з Державного бюджету України Прокуратурі Волинської області 2102,00 грн. судового збору, сплаченого до Господарського суду Харківської області згідно платіжних доручень: №784 від 04.05.2020 року на суму 1731,89 грн. та №783 від 04.05.2020 року на суму 370,11 грн., відповідно до п.4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керівник Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить:

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 року у справі №922/1502/20 та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті;

- у випадку задоволення апеляційної скарги судові витрати стягнути з відповідача на користь апелянта;

- про дату та час розгляду скарги повідомити прокуратуру.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до правовідносин з реалізації представницької функції прокурором ч.3 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, Конституційний Суд України у постанові від 08.04.1999 року у справі №3-рп/99 зазначив, що представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації. Із наведених норм убачається, що прокурор у таких випадках виконує функцію представництва інтересів держави, яка одночасно є його конституційним обов`язком.

Скаржник вказує, що суд не врахував норми ч.1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», якими право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку господарського судочинства при реалізації представницької функції держави надається заступнику керівника місцевої прокуратури. При постановлені оскаржуваної ухвали застосовано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №819/478/17 за позовом Прокуратури Тернопільської області до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії. Однак, чинний Закон України «Про прокуратуру» розмежовує такі юридичні категорії як: «представництво органу прокуратури у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями» та «представництво органами прокуратури інтересів держави в суді». Наразі позовна заява заступника керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області подана і інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби України та Сектору освіти Локачинської районної державної адміністрації Волинської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-Груп» на користь Сектору освіти Локачинської районної державної адміністрації Волинської області коштів в сумі 40129,06 грн. саме в порядку реалізації представницької функції органів прокуратури.

Ухвалою суду від 20.07.2020 року апеляційну скаргу керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 року по справі №922/1502/20 залишено без руху з підстави невиконання скаржником п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме не додано до апеляційної скарги доказів надсилання копії скарги іншим сторонам у справі.

Після усунення недоліків ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 року відкрито апеляційне провадження за скаргою керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області; учасникам справи встановлено строк на протязі якого вони мають право подати до суду відзиви, а також встановлено строк на протязі якого мають право подати до суду клопотання, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; призначено справу до розгляду в судове засідання і роз`яснено учасникам справи право на їх участь у судовому засіданні та шляхи реалізації такого права.

Вказана ухвала суду була направлена учасникам справи рекомендованими листами 12.08.2020 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана: апелянтом - 18.08.2020 року, позивачами - 18.08.2020 року та 19.08.2020 року, відповідачем - 20.08.2020 року.

Від Управління Західного офісу Держаудитслужби України у Волинській області 26.08.2020 року надійшло клопотання (вх.№7961), в якому просить розгляд справи провести без їх участі.

02.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8196), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 02.09.2020 року оголошено перерву до 04.09.2020 року до 10:30 год. про що повідомлено присутніх у судовому засіданні представників апелянта та відповідача.

03.09.2020 року телефонограмами було повідомлено позивачів про оголошення перерви у судовому засіданні, а також про час та місце наступного судового засідання.

До початку судового засідання 04.09.2020 року від Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№2769). Проте, вказаний документ не засвідчено електронним цифровим підписом (ЕЦП), що суперечить вимогам ст.ст. 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги», наказу Міністерства юстиції України від 11.11.2014 року №1886/5 «Про затвердження Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання» та п.22 ч.1 Тимчасового порядку обміну офіційними електронними документами, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 15.11.2016 року №231. Таким чином, судом апеляційної інстанції складено акт №13-35/424 від 04.09.2020 року.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Однак, з надісланої на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду відповіді на відзив на апеляційну скаргу неможливо ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладеного файлу.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні правові підстави для розгляду таких документів, оскільки такий електронний документ не має юридичної сили і статусу офіційного документа.

У судове засідання 04.09.2020 року представники учасників справи не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, з огляду на клопотання першого позивача та приписи ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку щодо розгляду справи за відсутності представників учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Межі повноважень прокурора передбачені як Господарським процесуальним кодексом України, так і Законом України «Про прокуратуру».

Згідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Повноваження прокурора передбачені ч. 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У наведених випадках прокурор виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено статтею 24 Закону України «Про прокуратуру» у редакції на час пред`явлення позову. Право подання позовної заяви (заяв, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у статті 15 цього Закону.

За змістом статті 10 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя. При цьому прокурори мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (статті 15 Закону України «Про прокуратуру»).

Пунктом 6.1 наказу Генеральної прокуратури України №186 від 21.09.2018 року «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» визначено, що позови (заяви) слід надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

У зв`язку з цим не можна ототожнювати статус прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, зі статусом представника в адміністративному процесі, а тому посилання на постанову Верховного суду в адміністративній справі №819/478/17 від 27.05.2020 року не є релевантним, оскільки у зазначеній справі позовна заява подана на захист прав, свобод та інтересів прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання прокурорської функції представництва інтересів в суді (п. 28 постанови від 27.05.2020 року).

Види представництва сторін у суді, врегульовані ст. ст. 56-61 Господарського процесуального кодексу України, передбачають обов`язковий порядок правових відносин між представником і особою, яку він представляє. Повноваження ж прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді визначені статтею 53 Господарського процесуального кодексу України.

Здійснюючи представництво інтересів держави, прокурор не обмежений волею суб`єкта, від імені якого він представляє інтереси держави, і діє автономно, незалежно від нього, окрім випадків, встановлених законом (ч. 2 статті 55 Господарського процесуального кодексу України).

У даній справі прокурор реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави та позов подано виключно з цією метою, а не для захисту особистих прав та інтересів як юридичної особи.

Таким чином, слід розмежовувати прокуратуру в організаційних зносинах з державними органами, як юридичну особу, де оскаржуються дії її службових осіб (надання чи ненадання відповіді на звернення тощо), як роботодавця (щодо звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника), як в ході організаційно-господарської роботи (стороною договорів щодо ремонту приміщень прокуратур, поставки газу тощо) так і в ході виконання її конституційних функцій, як органу держави, зокрема щодо здійснення представництва інтересів держави в суді.

У першому випадку - як юридичну особу - прокуратуру представляє її керівник, в разі його відсутності перший заступник, в разі його відсутності відповідний заступник (ст. 9, ст. 11, ст.13 Закону України «Про прокуратуру»). Більше того, юридичними особами є лише Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури.

А в другому випадку - як орган держави - функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, якими є, у тому числі: керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури;перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури.

Статтею 24 Закону України «Про прокуратуру» визначені особливості здійснення окремих форм представництва інтересів громадянина або держави в суді

Так, у ч.1 даної статті зазначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Положеннями частини 3 даного Закону встановлено, що право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Оскільки позов заступника керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області заявлений, з підстав наведених у другому випадку, тобто спрямований на виконання конституційних функцій, як органу держави, останній не повинен бути підписаний виключно керівником.

У зв`язку з чим заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області наділений правом на подання позову в порядку частини 3 статті 24 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів наразі відхиляє посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, оскільки суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду виходив з приписів п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України та не досліджував питання і не надавав оцінку підставам і правомірності звернення прокуратури з позовом у розмірі позиції, наведеній у вказаній постанові

Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Господарського суду Харківської області.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 86, 129, 269, 271, 273, п.6, ч.1 ст.275, 277, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.07.2020 року у справі №922/1502/20 скасувати.

Справу №922/1502/20 передати на розгляд до Господарського суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов