РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.09.2020Справа № 910/8769/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомомплект"

про стягнення 286 090,10 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомомплект" (відповідач) про стягнення 286 090,10 грн, з яких 144 975,38 грн 3% річних та 141 114,72 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору поставки № 53-129-01-19-01773 від 18.02.2019 поставив відповідачу товар згідно видаткової накладної № ЗН-00032 від 19.07.2019, а відповідач поставлений товар оплатив частково та з пропущенням встановленого Договором строку на оплату, з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача на його користь 144 975,38 грн 3% річних та 141 114,72 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

06.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

17.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 07.07.2020.

21.07.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалам справи. Клопотання судом задоволене.

07.08.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач просив суд поновити строк на його подання.

Судом поновлено строки на подання відзиву та долучено його до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Згідно з статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Разом з цим, відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України від 30.03.2020 № 540-IX), яка діяла до 16.07.2020) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України від 18.06.2020 № 731-IX), згідно розділу І якого внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, пункт 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За змістом п. 2 розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. № 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Проте, протягом 20-денного строку після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 № 731-IX та станом на дату ухвалення цього рішення учасники справи не подавали заяв про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, відповідач як на підставу своїх заперечень та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 18.02.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомомплект" (далі-покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (далі- постачальник, позивач) укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01773 від 18.02.2019.

За умовами п.1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити щит постійного струму ВРП, виробництва ТОВ «НВТ «ПК-Електрик», Україна для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниця виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (п.1.2. Договору).

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору поставки № 53-129-01-19-01773 від 18.02.2019 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 ЦК України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.3.1 Договору сума Договору становить 16 700 640,00 грн у тому числі ПДВ 20% - 2 783 440,00 грн. Ціна за кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікації (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.п. 6.3.1. п. 6.3 постачальник зобов`язаний забезпечити поставку продукції у строки, встановлені Договором.

Відповідно до п.5.12 постачальник при відвантаженні продукції надає наступну супровідну документацію вантажоодержувачу: паспорт/сертифікат якості (оригінал); технічні умови на продукцію погоджені ДП «НАЕК «Енергоатом»; декларацію про відповідність технічному регламенту; видаткову накладну; проект акту приймання передачі товару (п.5.12.1 Договору).

На підтвердження виконання позивачем обов`язку щодо поставки товару, останнім долучено до матеріалів справи: Акт приймання - передачі товару ТМЦ № 09-142 від 12.08.2019 на суму 16 700 640,00 грн; Акт № 2-2443 від 12.08.2019 вхідного контролю продукції; ярлик на гідну продукцію № 2-2443 від 12.08.2019; прибутковий ордер № 19-15110 від 12.08.2019; видаткову накладну № РН-000032 від 19.07.2019 на суму 16 700 640,00 грн; товарно-транспортну накладну № Р25 від 19.07.2019 на суму 16 700 640,00 грн.

Відповідно до п.5.10 належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної кількості та якості підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції.

Судом встановлено, що Акт приймання - передачі товару ТМЦ № 09-142 від 12.08.2019 на суму 16 700 640,00 грн підписаний сторонами Договору без зауважень щодо кількості та якості продукції.

Відповідно до п.п. 6.1.1. п. 6.1 покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Як зазначає позивач, відповідач за поставлену продукцію розрахувався частково у сумі 13 000 000,00 грн, в іншій частині - 3 700 640,00 грн заборгованість за поставлений товар не сплатив.

Матеріали справи містять копії виписок по рахунку позивача, з яких вбачаться що відповідачем було сплачено на користь позивача: 5 000 000,00 грн 21.08.2019; 2 000 000,00 грн 25.11.2019 грн; 1 000 000,00 грн 08.01.2020; 5 000 000,00 грн 14.01.2020 за Договором № 53-129-01-19-01773 від 18.02.2019 згідно Акту ТМЦ № 09-142 від 12.08.2019.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача з Претензією за Договором № 53-129-01-19-01773 від 18.02.2019 за № 12 від 17.02.2020 про сплату 3 700 640,00 грн заборгованості та посилаючись на умови Договору просив сплатити додатково суму штрафних санкцій. Копія Претензії міститься в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, відповідь на Претензію відповідач не надав, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 144 975,38 грн 3% річних та 141 114,72 грн інфляційних втрат.

Згідно п. 4.3 Договору, оплата продукції проводиться покупцем шляхом перерахування коштів протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Як встановлено судом, Акт приймання - передачі товару ТМЦ № 09-142 на суму 16 700 640,00 грн підписаний сторонами Договору 12.08.2020.

Як визначено умовами Договору, оплата продукції проводиться покупцем шляхом перерахування коштів протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту.

Суд зазначає, що 24.08.2019 є Днем Незалежності України (субота), оскільки цій день припадає на вихідний, то відповідно переноситься на наступний за ним робочий день 26.08.2019 (понеділок), а тому 26.08.2019 не є робочим днем та не має включатись до розрахунку 30-ти робочих днів для визначення кінцевого строку оплати.

Отже, кінцевим днем оплати буде 24.09.2019, а не 23.09.2019, як це зазначає позивач.

За таких обставин, відповідач мав сплатити 16 700 640,00 грн за поставлений товар не пізніше 24.09.2019, натомість відповідачем були здійснені часткові оплати 21.08.2019, 25.11.2019, 08.01.2020, 14.01.2020 на загальну суму 13 000 000,00 грн.

Доказів сплати заборгованості в іншій часті - 3 700 640,00 грн матеріали справи не містять та відповідачем наявності такої заборгованості у відзиві на позовну заяву не заперечується.

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання з оплати поставленого йому товару в частині 3 700 640,00 грн.

Відповідно до п.7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 144 975,38 грн 3% річних та 141 114,72 грн інфляційних втрат.

З урахуванням часткових оплат відповідача, позивач просить стягнути:

- 60 586,88 грн 3 % річних за період з 24.09.2019 по 25.11.2019, що нараховуються на 11 700 640,00 грн заборгованості;

- 35 081,77 грн 3 % річних за період з 26.11.2019 по 08.01.2020, що нараховуються на 9 700 640,00 грн заборгованості;

- 4 290,73 грн 3 % річних за період з 09.01.2020 по 14.01.2020, що нараховуються на 8 700 640,00 грн заборгованості;

- 45 016,00 грн 3 % річних за період з 15.01.2020 по 11.06.2020, що нараховуються на 3 700 640,00 грн заборгованості.

Загальна сума 3 % річних, яку просить стягнути позивач становить 144 975,38 грн.

Як встановлено судом позивачем не вірно визначено дату з якої слід обліковувати прострочення відповідача. Також, позивачем у наданому ним розрахунку не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється відповідне стягнення.

За таких обставин вірним періодами для нарахування 3 % річних є:

- з 25.09.2019 по 24.11.2019 на суму 11 700 640,00 грн;

- з 25.11.2019 по 07.01.2020 на суму 9 700 640,00 грн;

- з 08.01.2020 по 13.01.2020 на суму 8 700 640,00 грн;

- з 14.01.2020 по 11.06.2020 на суму 3 700 640,00 грн.

Суд здійснивши розрахунок 3 % річних за визначені судом періоди за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" встановив, що сума 3 % річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 143 508,67 грн, а тому вимоги позивача про стягнення 144 975,38 грн 3 % підлягають задоволенню частково.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 141 114,72 грн інфляційних втрат за жовтень 2019 у сумі 81 904,48 грн, що нараховуються на 11 700 640,00 грн заборгованості, 29 605,12 грн інфляційних втрат за березень 2020, що нараховуються на 3 700 640,00 грн заборгованості та 29 605,12 грн інфляційних втрат за квітень 2020, що нараховуються на 3 700 640,00 грн заборгованості.

Суд здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань, дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення 141 114,72 грн інфляційних втрат у повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 4 291,35 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 4 269,35 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661; Україна, 01032, м.Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі відокремленого підрозділу "Атомомплект" (ЄДРПОУ ВП: 26251923; Україна, 01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 108, літера А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (ідентифікаційний код юридичної особи 39292800; Україна, 03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 19-А) 143 508,67 грн (сто сорок три тисячі п`ятсот вісім гривень 67 коп.) 3% річних, 141 114,72 грн (сто чотирнадцять тисяч сто чотирнадцять гривень 72 коп) інфляційних втрат та 4 269,35 грн (чотири тисячі двісті шістдесят дві гривні 35 коп) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 01.09.2020

Суддя Гумега О.В.