ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
УХвала

"27" серпня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/724/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

розглянувши скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛІШАН б/н та б/д (надійшла до суду 21.02.2020) про визнання висновків про вартість майна виконані ТОВ Зодчий і К на замовлення приватного виконавця Кохан П.І щодо оцінки ринкової вартості Ѕ частки нежитлової будівлі загальною площею - 101,8 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41-Б та ринкової вартості нежитлової будівлі загальною площею - 484,9 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41 - такими що є суттєво занижені та не можуть бути використані при реалізації майна ТОВ Велішан; зупинення стягнення на підставі Судового наказу № 907/724/18 від 25.11.2019 р. до завершення розгляду скарги

у справі №907/724/18

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю ФІЛАЗОНІТ УКРАЇНА, м. Берегово до товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛІШАН, с. Середнє Мукачівського району про стягнення 98578,91євро, що еквівалентно сумі 3.127.908,81грн..

Представники: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.04.2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛІШАН» (89653, Закарпатська обл., Мукачівський район, с.Серне, вул. Шандора Петефі, 43, код: ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІЛАЗОНІТ УКРАЇНА» (90202, Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Хмельницького Богдана, 122, ) суму 64046,67 євро - боргу за поставлений товар, що еквівалентно сумі 2032200,84 грн. та 107,81 євро - пені за прострочення грошового зобов`язання, що еквівалентно сумі 3420,82 грн. , а також суму 30483,02 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.21.02.2020 до Господарського суду Закарпатської області від відповідача надійшла скарга на дії державного виконавця щодо визначення розміру вартості арештованого майна та зупинення стягнення за виконавчим документом, судові витрати покладено на позивача.

Ухвалою суду від 29.08.2019 року судом відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю Велішан, с. Серне, Мукачівського району б/н від 15.07.2019 року про відстрочку виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.04.2019 у справі №907/724/18.

На виконання рішення №907/724/19 Господарським судом Закарпатської області 25.11.2019 року видано наказ.

21.02.2020 до Господарського суду Закарпатської області від відповідача надійшла скарга на дії державного виконавця щодо визначення розміру вартості арештованого майна та зупинення стягнення за виконавчим документом.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року скаргу ТОВ «ВЕЛІШАН» залишено без руху.

16.03.2020 від скаржника подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.07.2020 прийнято до розгляду скаргу до розгляду у порядку письмового провадження, встановлено строк для подання учасниками справи та приватному виконавцю письмових пояснень по суті скарги до 15.07.2020.

Станом на день прийняття даного судового рішення від учасників справи заяв, клопотань, письмових пояснень чи заперечень по суті скарги до суду не надходило, відтак, розгляд скарги відповідача відбувається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За змістом ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга на дії (рішення) чи бездіяльність державного виконавця розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Обґрунтовуючи викладені у скарзі вимоги боржник вказує на те, що в процесі виконавчого провадження було здійснено оцінку належного боржнику майна, яка за твердженням боржника є незаконною, необ`єктивною та підлягає скасуванню, оскільки на замовлення ТОВ «Велішан» 17 травня 2019 року СОД ТОВ «Авіста-а» було проведено оцінку про вартість майна, згідно якої ринкова вартість нежитлової будівлі загальною площею - 484,9 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41 складає - 2 226 000 грн. без ПДВ. Відтак, скаржник вважає, що така суттєва різниця (1 711 000 грн.) в результатах проведення оцінки вартості одного й того самого об`єкту, с достатньою підставою для, того щоб викликати об`єктивні та обгрунтовані сумніви в достовірності оцінки призначеної приватним виконавцем Коханом П.І. Окрім того, на надісланій приватним виконавцем Коханом П.І. копії висновку про вартість майна на суму 170 488 грн. без ПДВ, відсутні підписи уповноважених на проведення оцінки осіб, що взагалі унеможливлює прийняття такої оцінки як належної та достатньої для реалізації майна боржника.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно (частини 5, 6 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

При винесенні постанови про залучення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання виконавець повинен керуватися п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 9.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», визначення вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України «Про виконавче провадження») є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК.

Поряд з цим, у вказаному пункті зазначено, що у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, дії щодо оцінки майна та результати рецензування такої оцінки, здійснені в ході примусового виконання рішення господарського суду, підлягають оскарженню до суду в порядку ст. 339 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, до повноважень суду при розгляді таких скарг належить лише перевірка відповідності саме дій державного виконавця приписам ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, будь-яких доводів щодо здійснення саме державним виконавцем дій, що суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», скаржником не наведено.

Також скаржник зазначає, що визначена оцінювачем вартість майна є недостовірною, необ`єктивною та значно заниженою.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», встановлено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч. 1, 4 ст. 9 вказаного вище закону).

Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Отже боржник, у разі незгоди з проведеною оцінкою, не був позбавлений можливості замовити рецензування звіту проведеного в межах виконавчого провадження.

Також боржник зазначає, що згідно іншого висновку про вартість цього ж приміщення, проведеного за рік до складання оскаржуваного висновку, визначено іншу і значно більшу вартість нерухомого майна, що підтверджує неправомірність складеного оцінювачем у межах виконавчого провадження висновку про вартість майна.

Щодо означених аргументів, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

При цьому, боржником не надано відповідних рецензій на звіт про оцінку майна, як не надано й інших доказів, які б підтверджували невідповідність ціни майна, визначеній у висновку. Одні лише припущення та твердження боржника, що визначена вартість майна є заниженою, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Водночас, скаржником не зазначено які саме порушення чинного законодавства були допущені державним виконавцем під час проведення оцінки належної скаржнику квартири.

За приписами ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії виконавця, оскільки відповідно до цієї статті виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Боржником, у свою чергу, не надано доказів на підтвердження того, що дії державного виконавця щодо оцінки майна не відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд врахував, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Суд зазначає, що вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності боржник не заявляв, доказів, які б свідчили про його звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна зазначеного у звіті, не надав.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлену відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Крім цього, боржником у скарзі на дії державної виконавчої служби заявлені вимоги про визнання протиправною оцінку майна щодо нерухомого майна з посиланням на порушення при проведенні оцінки, що на думку боржника вплинуло на вартість майна.

Згідно з частиною 4 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

За змістом частини 1 статті 10 і частини 1 статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною 2 якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання (зокрема, недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Із викладеного вбачається, що за змістом статей 12, 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Аналогічну правову позицію наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 (провадження №12-18гс18) та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 711/650/13-ц (провадження №61-1186 св 17), у постанові від 30.07.2019 у справі № 40/45-10.

Враховуючи викладене, провадження у скарзі про визнання висновків про вартість майна виконані ТОВ Зодчий і К на замовлення приватного виконавця Кохан П.І щодо оцінки майна щодо оцінки ринкової вартості Ѕ частки нежитлової будівлі загальною площею - 101,8 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41-Б та ринкової вартості нежитлової будівлі загальною площею - 484,9 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, пунктом другим прохальної частини скарги заявник клопоче про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу (наказу суду) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши означену заяву, суд зазначає наступне.

Процесуальні питання пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах передбачені розділом V Господарського процесуального кодексу України.

Так, зазначеним розділом зі статті 326 по 338 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік процесуальних дій, які вчиняються судом в межах виконавчого провадження.

Так, зокрема ст. 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Отже, право на зупинення виконання рішення суду має суд касаційної інстанції, а не суд першої інстанції.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Керуючись статтями 231, 234, 342 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Закарпатської області,-

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у скарзі щодо визнання висновків про вартість майна виконані ТОВ Зодчий і К на замовлення приватного виконавця Кохан П.І щодо оцінки майна щодо оцінки ринкової вартості Ѕ частки нежитлової будівлі загальною площею - 101,8 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41-Б та ринкової вартості нежитлової будівлі загальною площею - 484,9 кв.м. розташованої за адресою: Закарпатська обл., Берегівський район, с. Запсонь вул. Фізкультурна, буд. 41 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Відмовити у задоволенні скарги в частині зупинення стягнення на підставі судового наказу №907/724/18 від 25.11.2019.

3. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.08.2020 року.

Суддя Ремецькі О.Ф.