ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Справа №914/847/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Судді-доповідача Дубник О.П.

Суддів Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

за участю секретаря судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС (правонаступником якої є Галицька митниця Держмитслужби) вих. № 1197/13-70-10/14 від 02.09.2019р. (вх.№01-05/3348/19 від 10.09.2019р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.08.2019 (суддя Галамай О.З., повний текст складено 15.08.2019)

у справі № 914/847/19

за позовом: Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів,

до відповідача: Галицької митниці Держмитслужби (правонаступник Львівської митниці ДФС), м. Львів,

про стягнення 30 892, 50 грн.

за участю представників:

від позивача: Федунь В.І. без належних повноважень в порядку самопредставництва;

від відповідача: Риб`як В.О. - представник (довіреність в справі).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2019 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Желік М.Б., Бонк Т.Б. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Желіка М.Б. проведено заміну члена колегії, від так справу визначено колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

01.04.2020 в канцелярію суду від представника відповідача поступило клопотання про заміну сторони у справі на підставі ст. 52 ГПК України. При цьому відповідач посилається на те, що відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу ДФС від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» з 28.11.2019 розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. З дня набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби. Згідно з даними ЄДР ЮОФОП 27.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби. Відповідно до цього, просить здійснити заміну відповідача - Львівську митницю ДФС її правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.

У відповідності до вимог ч.ч.1-2 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України - у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» з 28 листопада 2019 розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, 14.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби, яка є правонаступником Львівської митниці ДФС. В даних на підставі яких створено юридичну особу зазначено: « 02.10.2019, 858, постанова Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної Митної Служби»

Відповідно до цього, судова колегія апеляційного суду керуючись ст. 52 ГПК України здійснює заміну відповідача - Львівську митницю ДФС її правонаступником Галицькою митницею Держмитслужби.

Судова колегія зазначає, що нею застосовано принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини та з врахуванням карантинних заходів,запроваджених урядом України.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. На розгляд Господарського суду Львівської області від Львівського обласного центру зайнятості поступила позовна заява до Львівської митниці ДФС про стягнення суми виплаченого забезпечення - допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у розмірі 30 892,50 грн у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача по звільненню ОСОБА_1 з посади, що встановлено постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2012 у справі №2а-3163/12/1370, вказана особа зареєструвалась в центрі зайнятості, набула статусу безробітного та отримала допомогу по безробіттю в сумі 30 892,50 грн.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.08.2019 у справі №914/847/19 позов задоволено. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь Львівського обласного центру зайнятості 30 892,50 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) та 1921 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Дане рішення мотивоване тим, що внаслідок звільнення відповідачем старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці ОСОБА_1, Львівський обласний центр зайнятості відповідними наказами надали цій особі статусу безробітного та виплатили допомогу по безробіттю за період з 20.06.2012-10.06.2013 на загальну суму 30 892,50 грн. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2012 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці та присуджено до стягнення з Львівської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2012 по 25.05.2012 в сумі 7 531,68 грн. З врахуванням положень статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування роботодавцем суми виплаченої допомоги по безробіттю.

5. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та аргументи учасників справи.

5.1. Львівська митниця ДФС, не погодившись з винесеним рішенням суду, подала апеляційну скаргу.

Скаржник в своє обґрунтування посилається на те, що на час розгляду справи йому не було відомо про звернення 20.06.2012 ОСОБА_1 за послугами до Мостиського районного центру зайнятості, де 20.06.2012 він набув статусу безробітного і йому було виплачено допомогу по безробіттю, відтак вважає що він не мав можливості повідомити Мостиський районний центр зайнятості про винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 в митних органах. Відповідно до цього, скаржник вважає, що оскільки ОСОБА_1 не повідомив відповідача про отримання матеріальної допомоги з центру зайнятості підчас розгляду справи про поновлення на роботі та двічі отримав виплати за час вимушеного прогулу, то згідно п.3 ст. 36 Закону України від 02.03.2000 №1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.08.2019 у справі №914/847/19 та прийняти нове, яким в позові відмовити.

5.2. Львівський обласний центр зайнятості у відзиві від 27.03.2020 №18-1046/20 заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись в своє обґрунтування на положення ч.1 ст. 34 та ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ. Взявши до уваги обставини, встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2012 у справі №2а-3163/12/1370, місцевим господарським судом правомірно зроблено висновок про те, що саме Львівська митниця ДФС є роботодавцем щодо ОСОБА_1 в розумінні ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ, а тому саме на неї покладено обов`язок відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Відтак, у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду від 25.05.2012 в силу приписів ч.1 ст. 34, ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ виплачена йому центром зайнятості допомога по безробіттю за період з 20.06.2012 по 05.06.2013 в сумі 30 892,50 грн. підлягає стягненню з роботодавця (відповідача). Також позивач вказує на те, що ОСОБА_1 подано було заяву про відмову від послуг служби зайнятості та на підставі пп.10 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» і відповідно наказом НТ 130610 від 10.06.2013 було припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного з 10.06.2013 та стягнуто з нього незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 06.06.2013 по 10.06.2013 у сумі 356,28 грн. Відповідно до цього просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

14.03.2012 на підставі наказу Державної митної служби України №516-к «Про припинення перебування на державній службі» оголошено наказ про припинення 14.03.2012 перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_1 , старшого інспектора поста «Броди» Львівської митниці (Т-1, а.с.18).

В подальшому, 20.06.2012 ОСОБА_1 звернувся до Мостиського районного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного (Т-1, а.с.14).

Наказом Мостиського районного центру зайнятості від 20.06.2012 №НТ 120620 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 20.06.2012 та призначено допомогу по безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, ч.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.2.1. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», виходячи із страхового стажу понад 10 років - 70% середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70% - 180 к.д. Виплату допомоги по безробіттю вирішено розпочати з 20.06.2012 (Т-1, а.с.15).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2012 у справі №2а-3163/12/1370 (Т-1, а.с.104-113), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2012 у справі №125310/12/9104 (Т-1, а.с.114-122) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2015 у справі №К/800/1457/13 визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України №516-к від 14.03.202 «Про припинення перебування на державній службі». Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці з 14.03.2012. Присуджено до стягнення з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2012 по 25.05.20212 в сумі 7 531,68 грн.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2012 у справі №2а-3163/12/1370, яке набрало законної сили - 05.12.2012 Державною митною службою України видано наказ №850-к від 01.06.2013 «По особовому складу митних органів» про скасування наказу Державної митної служби України №516-к від 14.03.2012 «Про припинення перебування на державній службі» та поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці з 14.03.2012 (Т-1, а.с.60).

06.06.2013 Державною митною службою України видано наказ №665-к «Про оголошення наказу Державної митної служби України» про скасування наказу Державної митної служби України №516-к від 14.03.2012 «Про припинення перебування на державній службі» та поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці з 14.03.2012 (Т-1, а.с.61).

В подальшому, Мостиським районним центром зайнятості видано наказ №113 від 18.10.2013 «Повернення коштів», в якому посеред іншого наказано вжити заходи, передбачені чинним законодавством щодо відшкодування виплат Львівською митницею відповідно до п.4 ст. 35 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ (Т-1, а.с.21).

10.06.2013 Мостиським районним центром зайнятості видано наказ №НТ 130610 від 10.06.2013, згідно якого припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ відповідно до підпункту 10 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Т-1, а.с.15).

Згідно розрахунку суми допомоги по безробіттю, що підлягає поверненню Львівською митницею ДФС згідно наказу Мостиського районного центру зайнятості №113 від 18.10.2013 за ОСОБА_1 за період з 20.06.2012 по 05.06.2013 становить 30 892,50 грн. (Т-1, а.с.13).

В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, наведені обставини дають підстави для висновку про те, що 14.03.2012 ОСОБА_1 незаконно звільнено з посади старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці, у подальшому такий з 06.06.2013 поновлений відповідачем на зазначеній посаді на підставі судового рішення з присудженням до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2012 по 25.05.20212 в сумі 7 531,68 грн. У той же час, в період з 14.03.2012 по 25.05.2012 позивач виплатив ОСОБА_1 30892,50 грн. допомоги по безробіттю.

21.10.2013 позивач звернувся до відповідача з вимогою №849/03 про повернення виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітному ОСОБА_1 за період з 20.06.2012 по 05.06.2013 в сумі 30 892,50 грн. (Т-1, а.с.22), яка залишена відповідачем без належного реагування.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до наказу Державної служби зайнятості (центральний апарат) №195 від 27.10.2016 «Про реорганізацію базових центрів зайнятості Львівської області» реорганізовано шляхом приєднання до Львівського обласного центру зайнятості базові центри зайнятості, у тому числі - Мостиський районний центр зайнятості (Т-1, а.с.36).

Згідно з наказом Львівського обласного центру зайнятості №143 від 30.05.2018 «Про створення Мостиської районної філії Львівського обласного центру зайнятості та затвердження її положення» створено Мостиську районну філію Львівського обласного центру зайнятості та затверджено її положення (Т-1, а.с.37).

Однак, згідно п.1.3., 1.4. Положення про Мостиську районну філію Львівського обласного центру зайнятості, затверджену наказом Львівського обласного центру зайнятості №143 від 30.05.2018 (Т-1, а.с.38-42), така філія є відокремленим підрозділом центру зайнятості, підпорядковується центру зайнятості, не є юридичною особою, не має окремого балансу, окремого рахунку в установах банків.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

У відповідності до положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або немайнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Пунктом 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з положеннями частини 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

У відповідності з абзацом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом (ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 вищезазначеного Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, гр. ОСОБА_1 до 14.03.2012 року працював на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці та отримував заробітну плату саме в цій установі.

Львівським обласним центром зайнятості в період з 20.06.2012 по 05.06.2013 було виплачено гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 30 892,50 грн.

Як зазначалось вище, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2012 у справі №2а-3163/12/1370, яка набрала законної сили поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці з 14.03.2012

Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2012 по 25.05.2012 в сумі 7531,68 грн.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до частини 4 статті 35 цього ж Закону із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Прийнятою Львівським окружним адміністративним судом постановою від 25.05.2012 у справі №2а-3163/12/1370, поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста «Броди» Львівської митниці, тобто визнано незаконним звільнення, яке було підставою для втрати останнім заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати їй допомоги по безробіттю.

Враховуючи те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, було поновлено на посаді останнього, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному гр. ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що задоволення даного позову призведе до притягнення Львівської митниці ДФС до подвійної відповідальності, враховуючи те, що види юридичної відповідальності відповідача перед незаконно звільненим гр. ОСОБА_1 та перед центром зайнятості є різними. Так, виплачена допомога по безробіттю в сумі 30 892,50 грн., стягнення якої є предметом даного спору, підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". В той час, як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2012 по 25.05.2012 в сумі 7531,68 грн. стягнений рішенням суду з відповідача на користь ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП.

При цьому, колегія суддів критично оцінює покликання скаржника про його обов`язок виплатити поновленому працівникові суму втраченого заробітку без зменшення цієї суми на розмір отриманої допомоги по безробіттю.

Положеннями частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачено жодних підстав чи можливостей зменшення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення Господарського суду Львівської області від 07.08.2019 року у справі №914/847/19 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

8. Судові витрати.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

постановив:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 07.08.2019 у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Галицьку митницю Держмитслужби.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.09.2020.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Якімець Г.Г.