РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.09.2020Справа № 910/8177/20
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10 )

про стягнення 784 635,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» про стягнення 333 765,00 грн пені та 450 870,00 грн штрафу, у зв`язку не належним виконанням договору № 14 ДКС від 10.06.2020 на виконання проектно-вишукувальних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 15.06.2020 була надіслана позивачу та відповідачу на адреси, зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручена адресатам: позивачу - 18.06.2020, відповідачу - 18.06.2020.

07.07.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій він зазначає, що на виконання вимог договору останній 24.06.2019 на ім`я заступника директора ГПУ «Шебелинскагазвидобування» п. Степанця Л.М. на електронну адресу позивача надіслано технологічні схеми за етапом 1 разом із супровідним листом № 95/03-01 від 24.06.2019. Таким чином, відповідач вважає, що ним виконано умови п. 1 Календарного плану (додаток № 1 до договору) щодо дотримання 14-ти денного строку від дати укладання договору для надання, передбаченої цим пунктом документації. Відповідач у відзиві зазначає, що замовником порушено передбачений п. 3.2. договору 3-х денний строк розгляду технологічної схеми, адже позивач листом № ШГВ6513-003.1.-03 від 18.07.2019, тобто після спливу 21 календарного дня від передбаченого п. 3.2. договору строку, повідомив відповідача про погодження технологічної схеми по об`єкту «Реконструкція першої ступені стиснення Червонодонецької ДКС» та про направлення примірника акту приймання-передачі робіт. Також відповідач зазначає, що позивач надав останньому частину вихідних даних, з тих, які мали би бути надані відповідачу згідно з його запитом №90/03-01 від 14.06.2019 і які були визначені позивачем у листі № ШГВ6617-003.11-03 від 22.07.2019 як такі, що будуть надані пізніше, а саме позивачем надані вихідні дані для розробки розділу природоохоронних заходів, проте не були надані технічні умови на підключення трубопроводу паливного газу. Вказані технічні умови були надіслані відповідачу позивачем разом з супровідним листом № ШГВ3300-003.1.1-03 від 27.04.2020. Таким чином, строк в 45 днів для виконання відповідачем робіт за другим етапом Календарного плавну мав би відліковуватися не з 17.09.2019, а з 28.04.2020, а відтак, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право нараховувати відповідачу штрафні санкції, оскільки відсутні порушення строку виконання робіт відповідачем за етапом 2 Календарного плану. Також у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо нарахувань позивачем пені та штрафу за етапами виконання робіт за п. 4.1.-4.10. Календарного плану до договору. Також у відзиві відповідач просив встановити додатковий строк для подання доказів у справі.

20.07.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що умовами договору не передбачена можливіть електронного листування під час виконання договору, не погоджено відповідних адрес для електронного листування та перелік осіб, уповноважених вести зазначене листування. Отже, надані відповідачем паперові копії електронних листів та роздруківки з електронної пошти про їх направлення не є належними та допустимими доказами, і позиція відповідача про своєчасність виконання робіт є жодним чином не підтвердженою. Позивач зазначає, що на підставі листа останнього «Щодо погодження технологічної схеми» №ШГВ6167-003.1.1-03 від 08.07.2019 та підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 10.07.2019, спростовується твердження відповідача про відсутність порушення строку виконання робіт за етапом 1 Календарного плану. Позивач вважає, що позиція відповідача щодо надання позивачем вихідних даних для розробки стадії «Проект» (п.2 Календарного плану) по 28.04.2020 суперечить фактичним обставинам справи, оскільки виконані роботи за вказаною стадією були прийняті позивачем ще 17.12.2019, тобто у відповідача були всі необхідні дані для виконання зазначеної стадії проектування і без даних зазначених у листі позивача від 27.04.2020. У відповіді на відзив позивач зазначає, що в ході виконання договору відповідач жодного разу не заявляв про можливі зловживання з боку позивача щодо строків підписання актів, зауважень чи претензій щодо непогодження дат прийняття робіт зазначених у актах приймання-передачі робіт.

03.08.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про долучення доказів, в якому останнім надано додаткові докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

13.08.2020 через відділ діловодства суду позивачем подані заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів.

За приписами частини 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що необхідність подання Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» нових доказів зумовлена правовою позицією відповідача та викладеними ним у відзиві доводами, суд вважає поважними причини неподання Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» доказів у встановлений законом строк, а тому вбачає за необхідне прийняти до розгляду подані відповідачем докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У зв`язку з перебуванням судді Андреїшиної І.О. у період з 17.08.2020 року до 31.08.2020 року включно у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 01.09.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.06.2019 року між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі -позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нафтогазові технології» (далі - відповідач) укладено договір на виконання проектно-вишукувальних робіт № 1 ЧДКС, відповідно до якого позивач (замовник за договором) доручає, а відповідач (виконавець за договором) бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених договором, своїми силами і засобами виконати проектно-вишукувальні роботи по об`єкту «Реконструкція першої ступені стиснення газу Червонодонецької дотискуючої компресорної станції Харківська область, Балаклійської район, с. Глазунівка» та надати позивачу готову проектно-кошторисну документацію, всі необхідні погодження, позитивні звіти та висновки експертизи передбачені діючими нормативно-правовими актами України на момент завершення виконання проектно-вишукувальних робіт, а Замовник зобов`язується прийняти й оплатити виконані роботи на підставі актів приймання-передачі проектно-вишукувальних робіт (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору, обсяг робіт, технічні, економічні та інші вимоги до проектно- кошторисної документації, яка є предметом договору, вказані у завданні на проектування (додаток № 1), який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.3. договору строки виконання проектно-вишукувальних робіт визначаються Календарним планом (додаток № 2), який є невід`ємною частиною договору.

Додатковою угодою № 1 від 06.12.2019 року до договору додаток № 2 до договору «Календарний план» викладений в редакції додатку № 1 до додаткової угоди.

Згідно з п. 3.1. договору виконавець у відповідності до календарного плану протягом 14 днів після підписання договору надає замовнику загальну технологічну схему для їх розгляду та погодження.

Відповідно до п. 3.2. договору замовник протягом 3 днів розглядає та погоджує надану загальну технологічну схему, про що повідомляє листом-повідомленням виконавця.

Відповідно до п. 3.12 договору датою виконання робіт є дата підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з пунктом 5.4. договору, у разі порушення з вини виконавця строків виконання робіт, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення надання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

У пункті 10. договору визначений строк дії договору, відповідно до якого договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін (за наявності), і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

Позивач у позовній заяві зазначає, що станом на 20.05.2019 року, відповідач свої зобов`язання за договором на виконання проектно-вишукувальних робіт № 1 ЧДКС належним чином не виконав, здійснивши часткове виконання договірних зобов`язань з порушенням строків встановлених Календарним планом (додаток №2 до договору в редакції додаткової угоди № 1 від 06.12.2019 року).

На виконання умов договору відповідачем було виконано робіт на загальну суму 10 452 000,00 грн, що підтверджується наступними актами приймання-передачі робіт:

- акт №1 приймання-передачі робіт від 10.07.2019 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 876 000,00 грн. (за пунктом №1 Календарного плану);

- акт №2 приймання-передачі робіт від 17.12.2019 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 3 306 000,00 грн. (за пунктом №2 Календарного плану);

- акт №3 приймання-передачі робіт від 16.01.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 1 140 000,00 грн. (за пунктом №4.1. Календарного плану);

- акт №4 приймання-передачі робіт від 16.01.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 570 000,00 грн. (за пунктом №4.2. Календарного плану);

- акт №5 приймання-передачі робіт від 17.02.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 1 140 000,00 грн. (за пунктом №4.3. Календарного плану);

- акт №6 приймання-передачі робіт від 17.02.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 570 000,00 грн. (за пунктом №4.4. Календарного плану);

- акт №7 приймання-передачі робіт від 17.01.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 1 140 000,00 грн. (за пунктом №4.5. Календарного плану);

- акт №8 приймання-передачі робіт від 24.02.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 570 000,00 грн. (за пунктом №4.6. Календарного плану);

- акт №9 приймання-передачі робіт від 24.02.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 285 000,00 грн. (за пунктом №4.8. Календарного плану);

- акт №10 приймання-передачі робіт від 02.03.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 285 000,00 грн. (за пунктом №4.9. Календарного плану);

- акт №11 приймання-передачі робіт від 06.03.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 285 000,00 грн. (за пунктом №4.10 Календарного плану);

- акт №12 приймання-передачі робіт від 02.03.2020 року, відповідачем було передано позивачу роботи на суму 285 000,00 грн. (за пунктом №4.7 Календарного плану).

За іншими етапами робіт Календарного плану роботи на суму 632 400 грн не завершені та не передані позивачу у встановленому договором порядку.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, зокрема, надав вихідні дані, погодив загальну технологічну схему (п. 2 Календарного плану), прийняв виконані роботи, підписав вищезазначені акти приймання-передачі робіт здійснивши оплату виконаних робіт, а саме:

- листом № ШГВ6513-003.1.1-03 від 18.07.2019 року позивач погодив технологічну схему (п. №2 Календарного плану);

- листами № ШГВ6617-003.1.1-03 від 22.07.2019 року та № ШГВ8331-003.1.1-03 від 17.09.2019 року позивач надав відповідачу вихідні дані для проектування (п. №2 Календарного плану);

- листом № ШГВ 11500-003.1.1-03 від 18.12.2019 року позивач повідомив відповідача про завершення відомчої експертизи стадії «Проект» (п.№3 Календарного плану);

- 03.09.2019 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 876 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 196242 від 03.09.2019 року;

- 19.12.2019 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 3 306 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 237169 від 19.12.2019 року;

- 22.01.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 570 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 251144 від 22.01.2020 року;

- 22.01.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 1 140 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 251145 від 22.01.2020 року;

- 20.02.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 570 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 261141 від 20.02.2020 року;

- 20.02.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 1 140 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 261140 від 22.01.2020 року;

- 20.02.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 1 140 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 261142 від 22.01.2020 року;

- 08.05.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 285 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 287799 від 08.05.2020 року;

- 08.05.2020 року перерахував на поточний рахунок відповідача оплату у сумі 570 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 287798 від 08.05.2020 року.

17.04.2020 позивачем на поштову адресу відповідача направлено претензію №ШГВЗ 132-003.1.1-06 про сплату 1 101 029,40 грн, в якій просить сплатити штрафні санкції за порушення строків виконання робіт передбачених договором. Докази надіслання вказаної претензії містяться в матеріалах справи.

У відповіді на претензію № 064/03-01 від 30.04.2020 року відповідач повідомив про прострочення виконання зобов`язань у зв`язку з об`єктивними обставинами у т.ч. світовою пандемією COVID-19.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору, у визначені договором строки роботи не виконав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 333 765, 00 грн та штрафу в розмірі 450 870,00 грн, нараховані на підставі п. 5.4 договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 2 ст. 317 Господарського кодексу України, загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.12. договору датою виконання робіт є дата підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання-передачі виконаних робіт.

Так, пунктом 1 Календарного плану передбачений вид робіт «Розборка загальної технологічної схеми», строк виконання 14 днів з дати підписання договору, тобто у строк до 24.06.2019 включно.

Відповідно до доданого до відзиву листа позивача «Щодо погодження технологічної схеми» № ШГВ 6167-003.1.1-03 від 08.07.2019 станом на 08.07.2019 роботи за п.1 Календарного плану з розробки загальної технологічної схеми ще не були завершені, велася робота по усуненню виявлених позивачем недоліків робіт, і тільки після їх усунення сторонами було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 10.07.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до дат підписання актів приймання-передачі №1 від 10.07.2019, № 2 від 17.12.2019, № 3 від 16.01.2020, № 4 від 16.01.2020, № 5 від 17.02.2020, № 6 від 17.02.2020, № 7 від 17.01.2020, № 8 від 24.02.2020, № 12 від 02.03.2020, № 9 від 24.02.2020, № 10 від 02.03.2020 та № 11 від 06.03.2020 мало місце прострочення строків виконання робіт.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо виконання робіт не виконав, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у разі порушення з вини виконавця строків виконання робіт, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення надання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Умовами п. 5.4 договору сторони не передбачили інший розмір пені та штрафу, що не суперечать вищевказаним нормам Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Твердження відповідача про відсутність порушення строку виконання робіт за етапом 1 згідно пункту 1 Календарного плану, оскільки замовником порушено передбачений п.3.2. договору 3-х денний строк розгляду технологічної схеми, суд вважає помилковим, оскільки відповідно до п.1.1. договору замовник зобов`язується прийняти й оплатити виконані роботи на підставі актів приймання передачі проектно-вишукувальних робіт. Також, суд зазначає, що умовами договору взагалі не передбачена можливість електронного листування під час виконання договору, не погоджено відповідних адрес для електронного листування та перелік осіб, уповноважених вести зазначене листування, тому доводи відповідача щодо надсилання технологічних схем за етапом 1 Календарного плату разом із супровідним листом № 95/03-01 від 24.06.2019 є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо своєчасності виконання робіт згідно з п. 2 Календарного плану та не дотримання виконання позивачем своїх зобов`язань, передбачених етапом 2 Календарного плану в частині надання відповідачу всіх необхідних вихідних даних, судом відхиляються, оскільки виконані роботи за вказаною стадією були прийняті позивачем 17.12.2019, тобто у відповідача були всі необхідні дані для виконання зазначеної стадії проектування і без даних зазначених у листі позивача від 27.04.2020.

Відповідач у відзиві зазначає, що реальні дати виконання робіт відповідачем відображено саме в документах, які підтверджують передачу позивачу результату робіт (накладних) , такі твердження відповідача суд визнає помилковим, оскільки акти приймання-передачі виконаних робіт за договором складав саме відповідач, відповідно дати прийняття робіт є узгодженими сторонами, а в ході виконання договору відповідач жодного разу не заявляв про можливі зловживання з боку позивача щодо строків підписання актів, зауважень чи претензій щодо непогодження дат прийняття робіт зазначених у актах приймання-передачі робіт.

Таким чином, наявна прострочка виконання робіт відповідачем і позивач цілком правомірно здійснив нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання робіт.

Оскільки прострочення виконавцем строків виконання робіт мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 333 765, 00 грн пені та 450 870, 00 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10 ) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) 333 765 (триста тридцять п`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 00 коп. пені, 450 870 (чотириста п`ятдесят тисяч вісімсот сімдесят) грн 00 коп. штрафу та 11 769 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн 53 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.09.2020

Суддя І.О. Андреїшина