СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2020 р. Справа №922/4140/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Баранов Т.О., посвідчення №1063 від 28.04.2015 року, свідоцтво серія ЗП№001063 від 28.04.2015 року, довіреність від 03.12.2019 року;

першого відповідача - Малина М.О., свідоцтво №1039 від 20.09.2002 року, ордер серія ХВ№000024 від 17.06.2020 року;

другого відповідача - Прокопчено К.А., свідоцтво серія СМ№000410 від 22.01.2014 року, ордер серія ВВ№1006038 від 01.06.2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма», м.Харків, (вх.№1368Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 року по справі №922/4140/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма», м.Харків,

до 1. Приватного підприємства «Варнер», м.Харків,

2. Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, м.Харків,

про визнання протиправним і скасування запису про право власності та визнання права спільної часткової власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Норма» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства «Варнер» та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, в якому просило:

1) Визнати протиправним та скасувати запис про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений приватним нотаріусом Назаровою Ольгою Сергіївною Харківського міського нотаріального округу Харківської області про реєстрацію за ПП «Варнер» права власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8 кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі частки 1;

2) Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Норма», ; Місцезнаходження: 61072, АДРЕСА_2 право спільної часткової власності у розмірі 24/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., №XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., №XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 року у справі №922/4140/19 (суддя Калантай М.В., повний текст складено 24.04.2020 року) у задоволені позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма» на користь Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що помилковим є судження суду в частині невизнання позивача суб`єктом господарювання №5, створеного у зв`язку з реорганізацією ЗАТ «СІНГ» на підставі пункту 11 угоди про реорганізацію.

Скаржник наполягає на тому, що акт приймання-передачі приміщень від 20.06.1997 року та інші документи по справі містять відомості щодо фактичної передачі позивачу (внесення до його статутного капіталу) 1162/10000 спірних приміщень.

Апелянт звертає увагу, що оскаржуваний по справі запис про право власності, яким за першим відповідачем зареєстровано право власності на спірні приміщення у розмірі 100/100 частки у праві спільної часткової власності замість 8/100, яке йому насправді належить, є втручанням у право власності як позивача, так і інших осіб, створених в результаті реорганізації ЗАТ «СІНГ» на підставі угоди про реорганізацію та грубим порушенням цього права. При цьому, запис про право власності, яким офіційно зареєстровано право першого відповідача якого ніколи не існувало, а також на шкоду та порушення відповідного права власності інших осіб на це майно, є протиправним та підлягає скасуванню незалежно від наявності чи відсутності процедурних порушень, здійснених при зазначеній реєстрації.

Не погоджується скаржник з висновками суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, оскільки докази на підтвердження такого клопотання другого відповідача були подані з порушенням вимог процесуального законодавства, не в повному обсязі та містять суперечливі відомості.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено строк на протязі якого відповідачі мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання.

10.06.2020 року від першого відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5621), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перший відповідач вказує, що він є власником і законним володільцем спірного нерухомого майна. Державна реєстрація права власності першого відповідача на нежитлові приміщення проведена державним реєстратором у відповідності до законодавства України, підстави для її скасування та позбавлення ПП «Варнер» права власності відсутні. Перший відповідач наполягає на тому, що ТОВ «Норма» не є власником спірного нерухомого майна, тому згідно ст.392 Цивільного кодексу України не може бути позивачем за позовом про визнання права власності. При цьому, між позивачем та ЗАТ «СІНГ», правонаступником якого є ПП «Варнер», не існували цивільно-правові відносини (зокрема, відсутні докази того, що ТОВ «Норма» було створено в результаті виділу із ЗАТ «СІНГ»), то відсутні цивільно-правові підстави для звернення ТОВ «Норма» до ПП «Варнер» з майновими вимогами. Крім того, перший відповідач звертає увагу на те, що ним у суді першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності.

12.06.2020 року від другого відповідача на електронну пошту суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5722), в якому він також заперечує проти позиції скаржника і просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Другий відповідач зазначає, що державну реєстрацію права власності першого відповідача здійснено у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та на підставі визначених законодавством документів. Кількість приміщень, що фактично передані позивачу за актом приймання-передачі від 20.06.1997 року та про які зазначено у Реєстраційному посвідченні від 22.09.1997 року, є меншою за кількість приміщень, які мали б передатись позивачу згідно п. 11 додаткової угоди №3. Так, деякі приміщення підвалу, першого поверху, всі приміщення третього поверху всупереч п. 11 додаткової угоди №3 взагалі не передані; не зазначається площа приміщень, що передаються частково, а саме: приміщень VI (підвал "Ап"), 7, 36 (1 поверх), а тому частка позивача є меншою за 24/100. Враховуючи, що в акті приймання-передачі від 20.06.1997 року та реєстраційному посвідченні від 22.09.1997 року відсутні відомості щодо передачі права власності на частку у праві спільної власності на коридори та сходові клітини позивачу, у останнього не має жодних цивільних прав щодо спірних об`єктів нерухомого майна, що виключає можливість його звернення до суду в порядку п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Другий відповідач наполягає на тому, що згідно ст. 112 Цивільного кодексу УРСР позивач та ЗАТ «СІНГ» станом на 1997 рік не могли бути суб`єктами права спільної часткової власності в силу невідповідності суб`єктного складу та відсутності в додатковій угоді №3 конкретно визначених часток у спільній частковій власності.

Ухвалою суду від 17.06.2020 року клопотання позивача про витребування доказів (документів) задоволено частково, а саме витребувано у Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (КП «БТІ) копію інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та відкладено розгляд справи на іншу дату.

08.07.2020 року представником позивача надано до суду копію інвентаризаційної справи на спірний об`єкт нерухомого майна та оголошену в судовому засіданні перерву до 15.07.2020 року з метою ознайомлення суду та сторін з матеріалами справи.

У судовому засіданні 15.07.2020 року оголошено перерву до 22.07.2020 року

15.07.2020 року від Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради разом із супровідним листом надано повну копію інвентаризаційної справи №71 (том 1, том 2, том 4) на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

До початку судового засідання 22.07.2020 року від другого відповідача надійшло клопотання (вх.№6875), в якому зазначає, що повноважний представник приймає участь у іншому суді, на підтвердження чого надано копію судової повістки, у зв`язку з чим не в змозі приймати участь у даному судовому засіданні та просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 22.07.2020 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, а також забезпечення повного та всебічного розгляду справи по суті, колегія суддів дійшла висновку про неможливість закінчення розгляду справи в даному судовому засіданні та вважає за необхідне з огляду на приписи ст. 216 та ст. 270 Господарського процесуального кодексу України задовольнити клопотання відповідачів та відкласти розгляд справи на іншу дату. Крім того, судом було надано можливість учасникам справи вчинити дії направленні на ознайомлення з копією інвентаризаційної справи у трьох томах на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2, які надані КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради

10.08.2020 року від представника другого відповідача надійшли письмові пояснення (вх.№7417), в яких наполягає на тому, що другий відповідач у межах даної справи - приватний нотаріус, а з огляду на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 (не може бути чи не повинен зазначатись відповідачем), позов у даній справі пред`явлено до неналежної особи, що є самостійною підставою для відмови в задоволені позову у відповідній частині.

Крім того, представник другого відповідача 11.08.2020 року надав через канцелярію суду пояснення щодо матеріалів інвентаризаційної справи (вх.№7507), в яких вказує, що позивач у даній справі не може бути тим суб`єктом №5, створення кого передбачалося додатковою угодою №3 від 17.01.1997 року.

У судовому засіданні 12.08.2020 року після дослідження доказів по справі оголошено протокольну перерву з метою підготовки та заслуховування позицій представників сторін на стадії судових дебатів.

У судовому засіданні 25.08.2020 року на стадії судових дебатів кожний представник учасників справи підтримав свої позиції по справі.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Розпорядженням Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради Народних Депутатів міста Харкова №16/2 від 15.01.1992 року про реєстрацію орендного підприємства - фабрики-заготівельної, створено орендне підприємство «Фабрика заготівельна».

27.01.1995 року між представництвом Фонду державного майна України в м.Харкові - правонаступником Фонду міського майна Харківської міської Ради народних депутатів, як продавцем, та Організацією орендарів «Фабрика-заготівельна», як покупцем, укладено договір №209-В купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, орендованого організацією орендарів «Фабрика-заготівельна». Договір №209-В від 27.01.1995 року посвідчено державним нотаріусом другої Харківської Державної нотаріальної контори Мороз Г.І. 27.01.1995 року та зареєстровано в реєстрі за №2-780.

Згідно з пунктом 1 договору №209-В від 27.01.1995 року організацією орендарів «Фабрика-заготівельна» було придбано у власність цілісний майновий комплекс, у тому числі нежитлові приміщення: промвиробничий корпус площею 6920, кв.м, блок складських та допоміжних приміщень площею 159,1 кв.м, учбово-курсовий комбінат площею 145,8 кв.м, компресорна площею 204,7 кв.м, градирня площею 12,0 кв.м., по АДРЕСА_2.

28.03.1995 року сторонами договору №209-В від 27.01.1995 року складено акт прийому-передачі майна державного підприємства, за яким вищевказане майно передано організації орендарів «Фабрика-заготівельна».

На підставі вищевказаного договору №209-В від 27.01.1995 року та акту прийому-передачі майна державного підприємства представництвом Фонду Державного майна України в м.Харкові видано Свідоцтво про право власності №209-В від 28.03.1995 року, яке підтверджує, що організація орендарів «Фабрика-заготівельна» стала власником цілісного майнового комплексу, в т.ч. нежитлових приміщень загальною площею 7441,6 кв.м по АДРЕСА_2.

15.05.1995 року здійснено перереєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності організації орендарів «Фабрика-заготівельна» у Закрите акціонерне товариство «СІНГ», як правонаступника, що підтверджується свідоцтвом про державну перереєстрацію суб`єкта підприємництва №14064676 від 15.05.1995 року, виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів Харківської області.

У подальшому, 17.01.1997 року акціонерами ЗАТ «СІНГ» укладено додаткову угоду №3 до засновницького договору ЗАТ «СІНГ» (надалі - додаткова угода №3 від 17.01.1997 року), за умовами якої вирішено здійснити перерозподіл акцій між акціонерами; надати згоду на вступ нових акціонерів у зв`язку з переуступкою акцій акціонерами товариства; вивести зі складу акціонерів ЗАТ «СІНГ» осіб, які здійснили відступлення своїх акцій; визначити новий склад акціонерів та кількість належних їм акцій (пункт 1-4 додаткової угоди №3).

Пунктом 5 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року вирішено здійснити реорганізацію ЗАТ «СІНГ» шляхом виділу з його складу п`яти самостійних суб`єктів господарювання, статутні фонди яких формуються за рахунок майна, що виділяється його учасникам. Акціонери обмінюють належні їм акції на частку в активах товариства, відображену у розподільчих балансах станом на 1 січня 1997 року, та виходять із складу ЗАТ «СІНГ».

Пунктами 7-11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року врегульовано питання щодо виділення майна таким суб`єктам господарювання.

Так, згідно з пунктом 11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року акціонери ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по АДРЕСА_2 : приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91,111, 112,113 на третьому поверсі загальною площею 369,4кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7 м2, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі. У грошовому вираженні це складає 331642,87грн.

Частка кожного учасника суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ «СІНГ»: ОСОБА_1 - 0,250, ОСОБА_2 - 0,250, ОСОБА_3 - 0,250, ОСОБА_4 - 0,250.

Пунктом 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ «СІНГ» та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.

Так, 28.03.1997 року між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як учасниками, укладено установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма», за умовами якого учасники створюють ТОВ «Норма» шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності.

31.03.1997 року проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма» (; місцезнаходження: 61072, м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд.12-А).

Також, 31.03.1997 року затверджено статут ТОВ «Норма», в пункті 1.2 якого також зазначено, що засновниками даного товариства є громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до акту приймання-передачі від 20.06.1997 року громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно умов установчого договору «Про створення товариства з обмеженою відповідальністю «Норма» передали, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Норма» прийняло приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна корисна площа приміщень складає 526,2 кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників будівлі, складає 1162/10000 частини будівлі. У грошовому вираженні це складає 160587,54грн.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 22.09.1997 року у ДКП «Харківське бюро технічної інвентаризації №1» за ТОВ «Норма» зареєстровано право власності на нежитлові приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164.8 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі, загальною площею 526,2 кв.м., у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

У свою чергу, ЗАТ «СІНГ» було реорганізовано шляхом приєднання до Приватної фірми «Харлас», що підтверджується розпорядженням Харківського міського голови «Про реорганізацію Закритого акціонерного товариства «СІНГ» шляхом приєднання до Приватної фірми «Харлас» №284 від 28.07.1997 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.01.2019 року виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено реєстраційну дію - державна реєстрація припинення юридичної особи - Приватної фірми «Харлас» 05.11.2007 року, номер запису 4019393; правонаступником є Приватне підприємство «Варнер» (, 61072, м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд.12 А).

Приватне підприємство «Варнер» є правонаступником Приватної фірми «Xapлac» в результаті реорганізації шляхом приєднання, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 01.08.2019 року, а також змінами до статуту ПП «Варнер», державну реєстрацію яких проведено державним реєстратором Харківського міськвиконкому 05.11.2007 року номер запису 02034676.

01.08.2019 року ПП «Варнер» зареєструвало на себе у частці 1/1 право власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу № І площею 17,1 кв.м., № II площею 118,1 кв.м., № XVІІІ площею 29,7 кв.м., № XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., № XLVI площею 17,1 кв.м., № XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., № LI площею 14,6 кв.м., № XLVII площею 5,8 кв.м., № XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: № 1 площею 23,1 кв.м., № 2 площею 19,4 кв.м., № 9 площею 22,4 кв.м., № 23 площею 54,5 кв.м., № 30 площею 8,0 кв.м, № 26 площею 13,0 кв.м., № 16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., № 14 площею 16,1 кв.м., № 6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: № 40 площею 36,1 кв.м., № 42 площею 12,2 кв.м., № 39 площею 17,1 кв.м., № 85 площею 35,1 кв.м., № 67 площею 43,4 кв.м., № 61 площею 17,1 кв.м., № 68 площею 5,1 кв.м., № 69 площею 2,0 кв.м., № 70 площею 1,1 кв.м., № 71 площею 1,1 кв.м., № 73 площею 3,2 кв.м., № 74 площею 1,1 кв.м., № 75 площею 1,1 кв.м., № 76 площею 1,1 кв.м., № 77 площею 2,8кв.м., № 78 площею 8,0 кв.м., № 60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: № 87 площею 55,0 кв.м., № 86 площею 17,1 кв.м., № 103 площею 17,1 кв.м., № 101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 191579137 від 04.12.2019 року.

Сторони у справі визнають, що усі вищевказані приміщення є коридорами та проходами в межах нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .

ТОВ «Норма» зазначає, що дії Приватного підприємства «Варнер» по реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення є незаконними, оскільки останнє з 1997 року не було їх одноособовим власником. Так, на думку позивача першому відповідачу належало лише 8/100 частки у праві спільної часткової власності на вказані приміщення, пропорційно до частки, що після підписання додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року залишилася за ЗАТ «СІНГ», правонаступником якого є на цей час ПП «Варнер». Інша частина майна належить на праві спільної часткової власності іншим п`яти підприємствам, які були створені у 1997 році у відповідності до додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року, серед яких був і позивач, частка якого складала 24/100 у спільній частковій власності у місцях загального користування.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на предмет позову та підстави позову, позивач в межах даної справи має довести, що реєстрація за першим відповідачем права власності на спірні нежитлові приміщення порушує його права.

Так, позивач посилається на те, що він є власником 24/100 частин спірних нежитлових приміщень як суб`єкт 5, створений при реорганізації ЗАТ «СІНГ».

Стаття 128 Цивільного кодексу УPCP, який був чинним станом на 1997 рік, передбачала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Так, пунктом 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ «СІНГ» та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.

Позивач наполягає на тому, що суб`єктом господарювання №5 у розумінні додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року, створеним у формі товариства з обмеженою відповідальністю громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Норма» (; місцезнаходження: 61072, м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд.12-А).

Однак, матеріали справи свідчать, що ТОВ «Норма» було створено лише громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як учасниками, шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності, про що свідчать установчий договір від 28.03.1997 року та статут ТОВ «Норма».

При цьому, склад цього майна також не відповідає переліку майна, наведеному в пункті 11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 20.06.1997 року та реєстраційним посвідченням від 22.09.1997 року.

Суд першої інстанції розглядаючи справу, дійшов висновку, що умови пункту 11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року не були виконані, оскільки відповідні 4 особи не вносили до статутного фонду новоутвореного суб`єкта господарювання у формі товариства з обмеженою відповідальністю належне їм майно. Отже, за висновком місцевого господарського суду, ТОВ «Норма» не може вважатися суб`єктом господарювання №5, створеним при реорганізації ЗАТ «СІНГ» через невиконання умови пункту 11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року у зв`язку з чим, до останнього не могло перейти право спільної часткової власності відповідно до умов пункту 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесли у статутний капітал позивача свою частину майна, отриманого відповідно до п. 11 Угоди про реорганізацію та виключно це майно, яке складає саме половину того майна, яке отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до статутних документів позивача (Установчого договору та п. 1.7. статуту) позивач є створеним у результаті реорганізації шляхом виділення із ЗАТ «СІНГ» та є його правонаступником у відповідній частині.

Вказані обставини дозволяють прийти до висновку, що позивач є суб`єктом господарювання №5, який створений на підставі п. 11 Угоди про реорганізацію та у зв`язку з цією реорганізацією. Той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після отримання свого майна у зв`язку з реорганізацією ЗАТ «СІНГ» не стали вносити його до позивача (не приймали участі у створені такої юридичної особи) не перериває правовий зв`язок між позивачем та ЗАТ «СІНГ», а може лише слугувати підставою для висновку про те, що позивач отримав лише 50% приміщень, які мав отримати відповідно до п. 11 Угоди про реорганізацію.

Відповідно до п. 4 перехідних положень Цивільного кодексу України, то його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Станом на 17.01.1997 року (дата укладення додаткової угоди №3), 20.06.1997 року (дата складання акту прийому-передачі) спірні правовідносини регулювались Цивільним кодексом Української PCP у редакції від 27.12.1996 року, Законом «Про власність», Законом «Про підприємництво», Законом «Про підприємства в Україні» та іншими підзаконними актами.

Згідно п. 2.2. Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб» реєстрація проводиться зокрема на підставі поданого заявником правовстановлюючого документу до бюро технічної інвентаризації. Зазначеним пунктом встановлено, що при реєстрації об`єктів нерухомого майна за юридичними особами, їм видається реєстраційне посвідчення (додаток N7).

У наданому позивачем реєстраційному посвідченні від 22.09.1997 року право власності зареєстровано зокрема на підставі акту приймання-передачі від 20.06.1997 року.

Так, 20.06.1997 року між гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_2 та ТОВ «Норма» складено акт прийому-передачі. Згідно вказаного акту гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 передано, а ТОВ «Норма» прийняло приміщення IV, V, частину приміщень VІ, VІІІ у підвалі «Ап» загальною площею 164,8 кв.м.; приміщення 3, 4, 5 частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м. у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

В акті визначено, що загальна площа приміщень складає 523,2 кв.м., що з урахуванням частини в приміщеннях, які залишаються у загальному користуванні всіх власників будівлі складає 1162/10000 частини будівлі.

22.09.1997 року ТОВ «Норма» видано реєстраційне посвідчення про право власності на вищевказані приміщення №663.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що акт приймання-передачі приміщень від 20.06.1997 року та реєстраційне посвідчення №663 від 22.09.1997 року не містять жодних відомостей щодо передачі (реєстрації) позивачу частки спільної власності на сходові клітини та коридори (спірне майно).

При цьому, колегія суддів відзначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо передачі від ЗАТ «СІНГ», зокрема, до позивача частки у спільній власності на нерухоме майно акціонерного товариства, а саме сходових клітин та коридорів, про які йдеться у п. 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року.

Колегія суддів дійсно враховує, що у п. 13 додаткової угоди визначено певне зобов`язання - залишення нерухомого майна в спільній частковій власності. Проте, таке зобов`язання (юридичний факт) сформовано на майбутнє і пов`язане воно з певними обставинами, як зокрема, створення визначених суб`єктів, оформлення у відношення них передавальних актів, визначення часток, передача їх і вчинення дій по реєстрації.

Тобто умова, що викладена у п.13 додаткової угоди №3, фактично надає право, однак за своїм змістом передбачає, у розрізі чинного законодавства, вчинення особами певних дій для набуття права і відображення наявності такого права у відповідних реєстрах.

Проте, будь-яких дій на виконання п. 13 угоди вчинено не було жодною із сторін як цієї справи так і додаткової угоди №3.

Не погоджується колегія суддів з доводами позивача, що має місце визначення частки у спільній частковій власності як за позивачем так і за першим відповідачем 24/100 і 8/100.

Так, у п. 11 додаткової угоди вказано, що «… з урахуванням долі у приміщеннях, які залишаються у загальному користуванні, складає 24/100».

Колегія суддів відзначає, що поняття «загальне користування» не є тотожним поняттю «право власності», або «право спільної часткової власності».

Слід також звернути увагу і на акт прийому-передачі від 20.06.1997 року, в якому відсутні відомості передання права власності у спільній частковій власності, а наявне лише посилання: «загальна корисна площа приміщень становить 526,2 кв.м., що з урахуванням частини у приміщеннях, які залишаються у загальному користуванні всіх власників будівлі, складає 1162/10000 частини будівлі».

Проаналізувавши зміст такого посилання, не можливо стверджувати, що мало місце передання частки у власності. При цьому, колегія суддів враховує, що визначення « 1162/10000» вчинено самостійно особами без будь-якого документального підтвердження і таке визначення вчинено у відношенні не частки власності, а як частки будівлі (цілісного майнового комплексу) з урахуванням як власності так і нерухомого майна, що залишається саме у загальному користуванні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача наявне право на реалізацію права щодо спільної часткової власності, проте станом на момент звернення з позовом до суду у даній справі таке право не реалізоване, тобто підстави вважати, що у позивача наявне право спільної часткової власності відсутнє і таке твердження позивача є наразі передчасним.

Матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи свідчать, що спірне майно у даній справі є складовою частиною (місцями загального користування) цілісного майнового комплексу власником якого було Організація орендарів «Фабрика-заготівельна» на підставі договору купівлі-продажу №209-В від 27.01.1995 року.

У подальшому, 15.05.1995 року здійснено перереєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності організації орендарів «Фабрика-заготівельна» у Закрите акціонерне товариство «СІНГ», як правонаступника. Тобто, наступним власником цілісного майнового комплексу, до складу якого входить і спірне нерухоме майно, стало ЗАТ «СІНГ».

Після укладення додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року відбувалась перереєстрація окремо визначеного майна - виділеного з цілісного майнового комплексу за певними новоствореними юридичними особами на підставі актів приймання-передачі та фізичними особами.

Тобто, обсяг майна, що на праві власності належить ЗАТ «СІНГ» зменшувався у зв`язку з поданням відомостей про набуття права власності на певне майно іншими особами як юридичними так і фізичними.

У подальшому, за розпорядженням Харківського міського голови «Про реорганізацію Закритого акціонерного товариства «СІНГ» №284 від 28.07.1997 року здійснено його реорганізацію шляхом приєднання до Приватної фірми «Харлас».

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що було проведено реєстраційну дію - державна реєстрація припинення юридичної особи - Приватної фірми «Харлас» 05.11.2007 року, а його правонаступником є Приватне підприємство «Варнер».

Відповідно до наявного у справі листа КП «Харківське міське БТІ» від 21.06.2019 року, згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2, реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс, в тому числі нежитлові приміщення: промвиробничий корпус площею 5663,7 кв.м., блок (складських та допоміжних приміщень площею 159,1кв.м, учбово-курсовий комбінат площею 145,8 кв.м., компресорна площею 204,7кв.м, градирня площею 12,0 кв.м., було проведено Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за ЗАТ «СІНГ» на підставі свідоцтва № 209-В про право власності від 28.03.1995, виданого згідно договору № 209-В купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, орендованого організацією орендарів «Фабрика заготівельна», посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 27.01.1995 року Р№2-780.

При проведенні первинної технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, станом на 11.11.1994 промвиробничий корпус заінвентаризовано як нежитлову будівлю літ А-3 загальною площею 6173,3 кв.м., блок складських та допоміжних приміщень площею 159,1 кв.м. заінвентаризовано як нежитлову будівлю літ. Б-1 загальною площею 67,8кв.м., нежитлову будівлю літ. В-1 загальною площею 44,8кв.м., нежитлову будівлю літ. Г-1 загальною площею 16,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. Д-1 загальною площею 30,0 кв.м., учбово-курсовий комбінат площею 145,8 кв.м. заінвентаризовано як нежитлову будівлю літ. Е-2 загальною площею 145,8 кв.м., компресорна площею 204,7 кв.м. заінвентаризовано як нежитлову будівлю літ. Ж-1 загальною площею 204,7 кв.м.

Вивченням матеріалів інвентаризаційної справи встановлено наступне: станом на 31.12.2012 року за ЗАТ «СІНГ» у межах реєстрації цілісного майнового комплексу, зареєстровано право власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. А- 3:

- приміщення підвалу: № І площею 17,1 кв.м, № II площею 118,1 кв.м, №XVIII площею 29,7 кв.м, № XXV площею 9,2 кв.м, № XXXIV площею 28,3 кв.м, №ХLVI площею 17,1кв.м, № XLV площею 96,0кв.м, №XXXVI площею 109,7 кв.м, №LІ площею 14,6кв.м, №ХLVІІ площею 5,8кв.м; №ХLVIII площею 11,3кв.м;

- приміщення першого поверху № 1 площею 23,1 кв.м, № 2 площею 19,4 кв.м, № 9 площею 22,4 кв.м, № 23 площею 54,5 кв.м, № 30 площею 8,0 кв.м, № 26 площею 13,0 кв.м, № 16 площею 17,1 кв.м, № 24 площею 42,9 кв.м, № 14 площею 16,1 кв.м, №6 площею 17,1 кв.м;

- приміщення другого поверху: № 40 площею 36,1 кв.м, № 42 площею 12,2 кв.м, № 39 площею 17,1 кв.м, № 85 площею 35,1 кв.м, № 67 площею 43,4 кв.м, № 61 площею 17,1 кв.м, № 68 площею 5,1 кв.м, № 69 площею 2,0 кв.м, № 70 площею 1,1 кв.м, № 71 площею 1,1 кв.м, № 73 площею 3,2 кв.м, № 74 площею 1,1 кв.м, № 75 площею 1,1 кв.м, № 76 площею 1,1 кв.м, № 77 площею 2,8 кв.м, № 78 площею 8,0 кв.м, № 60 площею 4,0 кв.м;

- приміщення третього поверху: № 87 площею 55,0 кв.м, № 86 площею 17,1кв.м, № 103 площею 17,1 кв.м, № 101 площею 25,7 кв.м, а також на нежитлову будівлю літ. Г-1 загальною площею 16,5 кв.м, та нежитлову будівлю літ. Д-1 загальною площею 27,2 кв.м.

Станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на вищезазначені приміщення не змінена та не скасована.

Тобто, за ЗАТ «СІНГ» після подання заяв та документів щодо права власності, яке набуте юридичними та фізичними особами у тому числі і на підставі належним чином оформлених юридичних фактів, які виникли з додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року залишилось майно, перелік якого наведено вище.

При цьому, матеріали інвентаризаційної справи свідчать, що ЗАТ "СІНГ" не подавало до БТІ заяву про внесення запису про реєстрацію права власності на частку в праві спільної часткової власності на частину приміщень (коридори та інші) у будівлі літера "А-3". Також інші особи, у тому числі TOB «Норма», не подавали до БТІ заяви про реєстрацію права власності на частку в праві спільної часткової власності на вказані приміщення.

Фактично спірні об`єкти залишились за ЗАТ «СІНГ» на момент приєднання до ПФ «Харлас», та які в подальшому перейшли до першого відповідача, як правонаступника.

Отже, з метою врегулювання питання відображення відомостей у відповідних реєстрах щодо третіх осіб, перший відповідач правомірно звернувся до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової О.С. для здійснення державної реєстрації права власності. При цьому, другим відповідачем проведено перереєстрацію права власності з особи, яка припинила своє існування на юридичну особу правонаступника. Тобто, вчинила дії направлені на належне відтворення інформації у реєстрі тим обставина які наразі існують.

Другий відповідач у суді першої інстанції зазначав та вказує у відзиві на апеляційну скаргу, що на виконання положень ст. 10. 18. 19, 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 6-25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, першим відповідачем була подана заява на проведення реєстраційних дій та документи, необхідні для проведення таких дій, за нижчезазначеним переліком: договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу №209-В від 27.01.1995 року; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПП «Варнер»; розпорядження про реєстрацію орендного підприємства-фабрики-заготівельної, серія та номер 16/2, виданий 15.01.1992 року виконавчим комітетом Дзержинської районної ради народних депутатів м.Харкова; розпорядження «Про реорганізацію закритого акціонерного товариства «СІНГ» шляхом приєднання до приватної фірми «Харлак», серія та номер 284, виданий 28.07.1997 року Харківським міським головою; свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємництва, серія та номер 14064676, виданий 15.05.1995 року виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів Харківської області; інформаційна довідка, серія та номер 1062098, видана 21.06.2019 року комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради.

01.08.2019 року у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі визначених законодавством документів другим відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію та внесено відповідний запис до державного реєстру, про що першому відповідачу надано витяг про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно.

Другий відповідач зазначив, що з огляду на положення статей 23, 24, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» легітимність державної реєстрації права власності підтверджується тим, що для дотримання процедури державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусом було проведено усі передбачені законодавством перевірки, встановлено відсутність будь-яких зареєстрованих обтяжень, арештів або заборон вчиняти реєстраційні дії або інші правочини щодо нерухомого майна, і, як наслідок, були відсутні підстави для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, що свідчить про законність державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем вищевказані твердження не спростовані. Так, усі твердження позивача про визнання протиправним та скасування запису про право власності №32703785 від 01.08.2019 року, побудовані виключно на тому, що ТОВ «Норма» є власником 24/100 частки у праві спільної часткової власності на спірні приміщення, однак такі вимоги визнані судом наразі необґрунтованими щодо частки та передчасними щодо наявності спільної часткової власності. Тобто, на думку колегія суддів апеляційної інстанції, слід відмовити у задоволенні позовних вимог по суті вимог через їх передчасність - недоведеність обставини порушення права позивача (з огляду на не реалізацію позивачем такого права) - відсутності належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження виникнення саме права спільної часткової власності.

Таким чином, суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то у пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зокрема зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки, у даному випадку відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті, то суд правомірно не розглядав заяву першого відповідача про застосування позовної давності.

Щодо посилань другого відповідача, що він є неналежним учасником справи і це є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, з огляду на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 приватний нотаріус не може бути чи не повинен зазначатись відповідачем. При цьому у вказаній постанові зазначається, що у випадку коли спір йде про право, то він підлягає розгляду в господарському чи цивільному судочинстві у залежності від суб`єктного складу. Крім того, а межах даної справи оскаржують ся дії не приватного нотаріуса, а нотаріуса як державного реєстратора. Таким чином, відповідний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а відповідні посилання другого відповідача є необґрунтованими.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових втрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Слід відзначити, що на даний час наявна значна практика Європейського суду з прав людини та громадянина стосовно вирішення питання про відшкодування судових витрат. Так, у п. 65 рішення від 24.11.2011 року по справі «Загородній проти України» (заява №27004/06) Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики суду, заявник має право на компенсацію судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тотожний висновок зробив Європейський суд з прав людини та громадянина у рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269.

У суді першої інстанції, другий відповідач надав клопотання про розподіл витрат на правничу допомогу і на підтвердження свого клопотання надав суду копії документів: копію платіжного доручення №111 від 23.12.2019 року про сплату адвокатських послуг на суму 7500,00 грн.; копію платіжного доручення №158 від 26.03.2020 року про сплату адвокатських послуг на суму 7500,00 грн.; копію рахунку-фактури №23/2 від 23.12.2019 року; копію рахунку-фактури №26/3 від 26.03.2020 року; копію акту приймання-передачі послуг від 13.04.2020 року до договору про надання правової №ОСН від 17.08.2018 року. Також у матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої допомоги №ОСН від 17.08.2018 року з додатковою угодою №1 від 21.09.2018 року, копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю та ордери.

У тексті апеляційної скарги позивач зазначає про невірність висновків суду першої інстанції у задоволенні відповідного клопотання другого відповідача в повному обсязі, при цьому заперечення є тотожними до заперечень, які були надані до суду першої інстанції і яким суд надав оцінку.

Фактично, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі щодо необґрунтованості задоволення клопотання другого відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу, зводяться до переоцінки обставин справи у відповідній частині і наданні їм протилежного трактування ніж суд першої інстанції, проте така позиція і твердження не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду у відповідній частині, що заявлені другим відповідачем витрати є обґрунтованими, підтвердженими та співмірними.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку про передчасність у зв`язку з чим необґрунтованість позовних вимог, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вищенаведених судових висновків, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та відхиляються судом.

За таких обставин, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а мотивувальну частину рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 року у справі №922/4140/19 в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, виклавши її в редакції мотивувальної частини цієї постанови, як зазначено вище. В решті рішення слід залишити без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Норма» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 року по справі №922/4140/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов