РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2020Справа № 910/8540/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди 30 230,33 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив про стягнення з відповідача 30 230,33 грн. страхового відшкодування на підставі ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 16.12.2019 року на вул. Богдана Хмельницького, 118 у м. Дніпро, сталася дорожньо-транспортна пригода. Винним у настанні ДТП є водій транспортного засобу «Geely jl 7162» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . Під час ДТП було пошкоджено автомобіль «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 , який був застрахований позивачем.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 32 230,33 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Geely jl 7162» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

20.07.2020 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд з тих підстав, що ним було здійснено на користь позивача 24.06.2020 року виплату страхового відшкодування в сумі 24 414,62 грн. відмовити позивачу в позові.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до складеного спільного повідомлення про ДТП (Європротоколу) 16.12.2019 року на вул. Богдана Хмельницького, 118 у м. Дніпро, сталася дорожньо-транспортна пригода. Винним у настанні ДТП є водій транспортного засобу «Geely jl 7162» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . Під час ДТП було пошкоджено автомобіль «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали пошкодження.

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №269360а9д від 03.10.2019 року.

Згідно ремонтної калькуляції № 1.003.19.0 від 08.01.2020 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження при ДТП та рахунку СТО №АМ26702 від 20.12.2019 року, вартість матеріального збитку становить 35 240,33 грн.

Відповідно до страхового акту № ARX 2530222 від 27.12.2019 року, позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування на загальну суму 32 230,33 грн.

Зазначені кошти в розмірі 32 230,33 грн. позивачем були виплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №629 441 від 03.01.2020 року.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, особою винною в ДТП є водій транспортного засобу «Geely jl 7162» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 .

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, ОСОБА_1 є особою, відповідальною за збиток заподіяний автомобілю «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Geely jl 7162» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 станом на момент ДТП була застрахована у відповідача за полісом №АО5788159.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Водночас, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, відповідач, як страховик винної особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у цьому випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності та за вирахуванням франшизи, яка відповідно до полісу №АО5788159 становить 2 000,00 грн., а тому сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті відповідачем на користь позивача становить 30 230,33 грн. (32 230,33 грн. розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування - 2000,00 грн. франшизи).

Як вбачається із платіжного доручення № 9637 від 24.06.2020 року на суму 24 414,62 грн., копія якого міститься в матеріалах справи, відповідач частково сплатив позивачеві страхове відшкодування в сумі 24 414,62 грн. після відкриття провадження у справі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідачем 24.06.2020 року було частково сплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 24 414,62 грн., суд дійшов висновку про те, що в даній частині позовних вимог у справі відсутній предмет спору, у зв`язку з чим провадження у справі в частині стягнення страхового відшкодування на суму 24 414,62 грн. підлягає закриттю.

Доказів сплати решти страхового відшкодування в сумі 5 815,71 грн. (30 230,33 грн. сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті - 24 414,62 грн. частково сплачена сума страхового відшкодування) суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом дана належна оцінка доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву, проте розрахунок вартості ремонту пошкодженого автомобіля здійснений відповідачем не приймається судом до уваги, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що вартість матеріального збитку становить 29 424,62 грн. та повністю спростовується наданими позивачем доказами, а саме: ремонтною калькуляцією № 1.003.19.0 від 08.01.2020 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження при ДТП та рахунком СТО №АМ26702 від 20.12.2019 року згідно яких вартість матеріального збитку становить 35 240,33 грн.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5 815,71 грн. страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м.Київ, б-р Лесі Українки, 26, код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, код 20474912) 5 815 (п`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 71 коп. страхового відшкодування та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 24 414,62 грн. закрити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 07.09.2020р.

Суддя С.О. Чебикіна