СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2020 р. Справа № 922/353/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №1632 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/353/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Погореловою О.В., повний текст складено 16.06.2020,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Вовчанського підприємства теплових мереж, м. Вовчанськ, Харківська область,

про стягнення 378769,60 грн

ВСТАНОВИЛА:

07.02.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Вовчанського підприємства теплових мереж про стягнення 378769,60 грн, у тому числі: пені у сумі 323582,15 грн, 3% річних у сумі 26563,92 грн та інфляційних втрат у сумі 28623,53 грн (т.1, а.с. 1-5).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі №922/353/20 позов задоволено частково; стягнуто з Вовчанського підприємства теплових мереж (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 3-А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 32358,22 грн пені, 26563,92 грн три проценти річних, 28623,53 грн інфляційних втрат та 5681,60 грн судового збору; в решті позову відмовлено (т.3, а.с. 131-138).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 173, 193, 230, 231 ГК України, статті 11, 509, 525, 526, 530, 625-627, 655, 692, 712 ЦК України мотивоване доведеністю матеріалами справи порушення відповідачем строків оплати та обґрунтованістю нарахування пені на підставі п.8.2 договору постачання природного газу від 15.12.2015 №2055/16-БО-32 у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошових зобов`язань, 3% річних у розмірі 26563,92 грн та 28623,53 грн інфляційних втрат.

Крім того, суд першої інстанції з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені на 90% до 32358,22 грн зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, майновий стан відповідача та відсутність доказів понесення збитків позивачем.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, 30.06.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/353/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 291223,93 грн скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 291223,93 грн задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що по-перше, в порушення вимог ГПК України суд першої інстанції не встановив чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причин неналежного виконання зобов`язань; по-друге, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань; по-третє, суд не врахував інтереси позивача, а нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконанням зобов`язань за договором поставки природного газу. Крім того, скаржник не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 (з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 21.07.2020) у даній справі відкрито апеляційне провадження, повідомлено учасників справи, що розгляд справи відбудеться 03.09.2020.

23.07.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення та відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та доказам на їх підтвердження, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі №922/353/20 - залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 задоволено клопотання адвоката Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Єфременко О.О. про участь в судовому засіданні по справі №922/353/20, призначеному на 03.09.2020 об 15:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EаsyCon, з використанням власних технічних засобів, судове засідання по справі № 922/353/20, призначене на 03.09.2020 об 15:30 год., ухвалено провести за участі адвоката Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Єфременко О.О. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів.

Присутні представники учасників даної справи підтримали свої позиції по справі, представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення у даній справі в частині відмови у стягненні 291223,93 грн, навів відповідні пояснення. Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

15 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Вовчанським підприємством теплових мереж (споживач) укладено договір №2055/16-БО-32 постачання природного газу.

Також, між сторонами були укладені додаткові угоди до договору: № 1 від 30.12.2015, № 2 від 29.01.2016, № 3 від 22.02.2016, №4 від 28.03.2016.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5194691,64 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2016 за січень 2016 року на суму 2458459,24 грн.;

- від 29.02.2016 за лютий 2016 року на суму 1418414,58 грн.;

- від 31.03.2016 за березень 2016 року на суму 1198509,94 грн.;

- від 30.04.2016 за квітень 2016 року на суму 119307,88 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору). датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору було передбачено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Посилаючись на довідку по операціях по підприємству відповідача за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, позивач зазначає про несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором протягом 01.01 2016 31.08.2016 року, такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд, виходячи з умов договору та обставин даної справи, встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак у зв`язку з обставинами даної справи дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%.

Зокрема, судом прийнято до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, відсутність будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах тощо.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача стосуються лише відсутності підстав зменшення розміру пені, колегія суддів, враховуючи приписи статті 269 ГПК України, розглядає рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у даній справі в частині розгляду судом першої інстанції клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та відповідно, наявності належних підстав для її зменшення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позов просив суд першої інстанції зменшити розмір пені на 90 % до суми 32358,22 грн.

В обґрунтування цієї заяви, відповідач зазначає, що:

- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію, водопостачання та водовідведення по вартості нижчої від її собівартості. Субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Законом України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів. Обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію склав суму у розмірі 8063811,00 грн., погашення якої вирішено лише частково у 2019 році;

- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов`язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по Вовчанське ПТМ досягли по теплопостачанню суму у розмірі 5515933,89 грн., до того ж заборгованість населення перед відповідачем виникла по деякім підставам, що не залежать від волі відповідача, зокрема слід узяти до уваги той факт, що норми законів (мається на увазі п. 7 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" у редакції після 05.10.2016 та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (з наступними змінами та доповненнями) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач;

- заборгованість державних установ, яка склала на 01.02.2020 суму у розмірі 3912829,91 грн.;

- фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи, що були надані до справи відповідачем, однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання. При цьому у відповідності до звітів із праці ні розмір заробітної плати, ні кількість робітників у періодах надання та не надання послуг з теплопостачання фактично не змінювався;

- сума основного богу повністю погашена, а сума штрафних санкцій є надмірно великою, у свою чергу суми 3 % річних та інфляційних витрат мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача;

- кошти, які відповідач отримує від споживачів у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу підлягають перерозподілу без згоди на це відповідача, та перераховуються позивачу по існуючим договорам, а залишок грошей, що залишається у відповідача використовується на виплату заробітної плати та на підтримання технологічного процесу з виробництва комунальних послуг.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Згідно договору купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015, укладеного між сторонами, відповідач використовує природний виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

До клопотання про зменшення пені відповідачем надано баланс та фінансові результати за 2016, 2017, 2018, 2019 роки. Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає про збитковість господарської діяльності відповідача.

Держава фактично визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд і полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 ).

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Отже, у відповідача відсутні об`єктивні можливості вчасно виконувати умови договору, адже, субвенції, які надаються державою для виконання договірних зобов`язань, в тому числі і з позивачем, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про Державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів. Обсяг заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги з теплопостання склав суму у розмірі 8063811,00 грн., яку держава повинна компенсувати відповідачу.

Крім того, як вбачається, відповідачем погашена основна заборгованість з природного газу перед позивачем з незначним порушенням термінів передбачених договором №2055/16-Бо-32, що не може свідчити про зловживання або нехтування своїми правами за договором.

Заявляючи додаткові вимоги, позивач у даній справі використав передбачені законодавством і договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов`язання боржником, який відноситься до об`єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення. Стягнення з відповідача штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, а сплата надмірно великих штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й, зокрема, можливість вчасного та якісного надання споживачам відповідних послуг.

Крім того, діяльність позивача та відповідача, як суб`єктів ринку природного газу, провадиться за принципом забезпечення захисту прав та інтересів споживачів природного газу. У відносинах між сторонами відповідач є споживачем природного газу, а у відносинах з населенням та організаціями - постачальником теплової, електроенергії, тому суд враховує не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору, керуючись у тому числі засадами справедливості, добросовісності та розумності.

В той же час, нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, врахувавши наведені вище обставини, а також враховуючи факт повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанцій про наявність у даній справі підстав щодо зменшення нарахованої позивачем пені до 10 %.

Саме передбачений державою порядок проведення розрахунків за природний газ, на думку колегії суддів, підтверджує винятковість випадку, що є підставою для зменшення пені.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення частини першої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України та зменшено розмір штрафних санкцій.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги також відхиляються колегією суддів, як такі, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/353/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.09.2020

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова