ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Справа № 915/751/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику сторін

справу № 915/751/20

за позовом Миколаївського міського центру зайнятості,

вул. Нікольська, 68, м. Миколаїв, 54001;

вул. Торгова, 61, м. Миколаїв, 54050;

до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

вул. 8 Березня, 107, м. Миколаїв, 54020;

про стягнення грошових коштів у сумі 17629 грн. 67 коп.

В С Т А Н О В И В:

Миколаївським міським центром зайнятості (далі - Миколаївський МЦЗ) пред`явлено позов про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Управління) грошових коштів у сумі 17629 грн. 67 коп. - суми допомоги по безробіттю, виплаченої позивачем в період 21.01-23.03.2020 громадянці ОСОБА_1 , яку 27.12.2019 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" звільнено з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, у зв`язку з ліквідацією державного органу, а 29.12.2019 - поновлено на роботі за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 у справі № 400/144/20, ? як таку, що звільнено протиправно.

Миколаївський ОЦЗ також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Ухвалою від 05.06.2020 відкрито провадження в даній справі та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Управління у відзиві від 30.06.2019 позов не визнало, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, так як:

1) Управління з 18.10.2019 перебуває в стані припинення шляхом ліквідації і у нього відсутні кошти в сумі 17629 грн. 67 коп., стягнення яких є предметом спору в даній справі;

2) ОСОБА_1 на момент звільнення перебувала у трудових відносинах саме з Управлінням, і на даний момент за рішенням суду ОСОБА_1 поновили на посаді в Управлінні, а тому кошти в сумі 17629 грн. 67 коп. належить стягнути саме з ОСОБА_1 , оскільки вона поновила порушені права і це призвело до приведення їх до стану, який існував на момент її звільнення.

Миколаївський МЦЗ у відповіді від 09.07.2020 на відзив зазначив, що вважає заперечення відповідача безпідставними, а вимоги Миколаївського МЦЗ ? обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, позивач вважає, що:

1) оскільки на момент подання позивачем в суд позову в даній справі у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був відсутнім запис про припинення Управління, останнє може бути відповідачем у даній справі;

2) посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 , яку було звільнена з порушенням закону та яка звернулася за поновленням своїх прав до суду, винна у виникненні заборгованості відповідача перед Миколаївським МЦЗ та повинна повернути кошти є протизаконними ? так як у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме з роботодавця утримуються суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням змін, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

У зв?язку з викладеними обставинами прийнято Закон України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", у відповідності до якого, зокрема, розділ X "Прикінцеві положення" ГПК України з 02.04.2020 доповнено пунктом 4 наступного змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов?язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

В подальшому у відповідності до Закону України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 17.07.2020), визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов?язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, усі процесуальні строки, продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020№ 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності цим Законом ? тобто з 07.08.2020.

Від відповідача в указаний термін заперечення на відповідь на відзив не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Наказом Управління від 27.12.2019 № 6395/06 "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено останню з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 28.12.2019 відповідно до ч. 1-1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" ? у зв`язку зі скороченням чисельності штату.

З метою реалізації права на соціальний захист ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного і з 10.01.2020 ОСОБА_1 зареєстрована у Миколаївському МЗЦ як особа, яка шукає роботу; 14.01.2020 останній за її заявою від тієї ж дати надано статус безробітного, а з 21.01.2020 ? розпочато виплату допомоги по безробіттю.

За твердженнями позивача, ОСОБА_1 у період 14.01-24.03.2020 перебувала у Миколаївському МЦЗ на обліку як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю в порядку і розмірах, визначених законодавством. Викладене підтверджується поданими позивачем копіями: персональної картки ОСОБА_1 за № 00022; розрахункової довідки від 14.04.2020, сформованої Миколаївським МЦЗ, за підписами директора, головного бухгалтера та в.о. начальника відділу сприяння зайнятості в Корабельному районі позивача, згідно якої у період 21.01-23.03.2020 ОСОБА_1 виплачена допомога по безробіттю в загальній сумі 17629 грн. 67 коп.

Згідно згаданої вище персональної картки, реєстрація ОСОБА_1 у Миколаївському МЦЗ припинилася з 24.03.2020 ? згідно абз. 10 пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792 (далі ? Порядок № 792), згідно якого Центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного, зокрема, у разі видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду 12.03.2020 у справі № 400/144/20, залишеним без змін постановою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020, визнано протиправним і скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 27.12.2019 за № 6395/06 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 28.12.2019 відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України "Про державну службу", у зв?язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29.12.2019. Цим же рішенням стягнуто з Управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39338 грн. 34 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 16198 грн. 14 коп.

На виконання вищевказаної постанови суду наказами Управління від 24.03.2020 №№ 18/06, 19/06 скасовано наказ Управління про звільнення ОСОБА_1 та поновлено її на посаді начальника відділу з питань нотаріату Управління з 29.12.2019.

Викладені обставини, на думку позивача, є підставою для утримання з Управління в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплачених грошових коштів у спірній сумі.

Позивачем направлено Управлінню претензію від 22.04.2020 № 1403/01-20/75 про повернення Миколаївському МЦЗ грошових коштів у сумі 17629 грн. 67 коп. ? допомоги по безробіттю, виплаченої громадянці ОСОБА_1 .

Відповідач у листі від 05.05.2020 № 212 виклав позицію про відсутність підстав для повернення указаної суми у зв?язку з перебуванням відповідача у стані припинення та відсутністю у нього коштів у сумі 17629 грн. 67 коп.

За твердженнями позивача, не спростованими відповідачем, суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю Управлінням не повернено і досі; викладені обставини позивач вважає такими, що свідчать про наявність підстав для стягнення з Управління грошових коштів у спірній сумі в судовому порядку.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, згідно указаного закону загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

страховик ? Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі ? Фонд);

страховий випадок - подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу).

Терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Так, застрахована особа ? фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок;

роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;

соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України "Про зайнятість населення").

Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Одним з видів матеріального забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю (ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення"). Викладене кореспондується з приписами абз. 10 пп. 1 п. 30 Порядку № 792.

Поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, у відповідності до пп. 2 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю.

Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (абз. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"). Викладене за своїм змістом узгоджується з приписами п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно якого з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що має бути підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством.

Наведеними вище приписами законодавства також спростовуються доводи відповідача про наявність підстав для стягнення спірної суми допомоги по безробіттю саме з ОСОБА_1 ? оскільки законодавством передбачено, що саме роботодавець є особою, з якої утримуються суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Таким чином, суд визнає доведеним, що Управління є роботодавцем у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; що у період 14.01-24.03.2020 громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку в Миколаївському МЦЗ на обліку як безробітна та отримала допомогу по безробіттю в сумі 17629 грн. 67 коп.; що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 у справі № 400/144/20, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством, громадянку ОСОБА_1 поновлено на посаді як таку, що звільнено протиправно.

Твердження відповідача про відсутність підстав для задоволення позову в даній справі у зв?язку з тим, що Управління з 18.10.2019 перебуває в стані припинення шляхом ліквідації і у нього відсутні кошти в сумі 17629 грн. 67 коп., стягнення яких є предметом спору в даній справі ? відхиляються судом з огляду на положення ст.ст. 525, 526 ЦК України, згідно яких зобов?язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, ? відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окрім того, положеннями ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Ураховуючи викладене, вимоги Миколаївського МЦЗ про стягнення з Управління виплачених центром зайнятості ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 17629 грн. 67 коп. суд визнає обґрунтованими, а тому позов належить задовольнити повністю.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову, на відповідача (ст. 129 ГПК України).

Отже, витрати Миколаївського МЦЗ на оплату позовної заяви судовим збором за платіжним дорученням від 28.05.2020 № 760 у сумі 2102 грн., яка відповідає розміру судового збору, передбаченому Законом України "Про судовий збір" для оплати вимог майнового характеру, належить у зазначеній сумі відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 238, ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Миколаївського міського центру зайнятості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. 8 Березня, 107, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 34889877, на користь Миколаївського міського центру зайнятості, вул. Нікольська, 68, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 42559710, грошові кошти в сумі 17629 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 67 коп. - допомогу по безробіттю, виплачену громадянці ОСОБА_1 , а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

3. Копії даного рішення направити учасникам справи на адреси, зазначені у вступній частині рішення.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Давченко