ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.09.2020 Справа № 905/1348/20

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Никрос» (54052, місто Миколаїв, площа Заводська, будинок №7/3; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок №1А; )

про стягнення 160 674,39 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

До господарського суду Донецької області 16.07.2020 надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю «Никрос» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення 160 674,39 гривень, з яких: 139 720,56 гривень заборгованість, 15 995,73 гривень пеня, 2 242,63 гривень інфляційні втрати, 2 715,47 гривень 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору підряду №8049-ДУ-УМТС-У від 12.04.2019 в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Ухвалою суду від 20.07.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк заявнику для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 20.07.2020 на адресу господарського суду 11.07.2020 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заявив відповідними доказами.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.08.2020 року відкрито провадження по справі № 905/1348/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 08.09.2020, встановлено строк сторонам для надання суду заяв по суті справи, доказів, що мають значення для вирішення спору по суті.

Від позивача 03.09.2020 надійшла заява про уточнення позовних вимог та клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача.

У судове засідання 08.09.2020 представники сторін не з`явились. Про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались, в інший спосіб своєї позиції на довели.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

12.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі Замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Никрос» (далі Підрядник, позивач) був укладений договір підряду №8046-ДУ-УМТС-У, згідно з п.1.1., 1.4. якого в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Підрядник прийняв на себе зобов`язання на свій ризик та за завданням Замовника виконати з власних матеріалів ремонт обладнання, його вузлів та комплектуючих, зазначених у Специфікаціях, підписаних обома сторонами, та які є невід`ємною частиною даного Договору. Замовник зобов`язався прийняти та оплатити Підряднику роботи, виконані у відповідності до умов дійсного договору.

У відповідності до п.1.2. договору Додатки (Специфікації) оформлюються у відповідності до зразку, узгодженого сторонами у Додатку №1 до даного договору, яке є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.1.1. Договору Підрядник зобов`язаний виконати роботи, обумовлені у п.1.1. Договору, якісно у відповідності з вимогами дійсного Договору, діючими нормами та стандартами, а також Технічним завданням Замовника, яке за необхідності видається Замовником на підставі дефектації обладнання. При видачі Замовником Технічного завдання, воно погоджується з Підрядником.

Підрядник зобов`язаний прийняти за актом приймання-передачі Обладнання в ремонт. В акті прийому-передачі Обладнання в обов`язковому порядку зазначається кількість, наявність зовнішніх пошкоджень, комплектність, заставна вартість Обладнання, переданого в ремонт (п.2.1.3. договору).

Згідно з п.2.1.11. Підрядник зобов`язаний здати Замовнику виконані роботи з оформленням акту приймання-передачі виконаних робіт та наданням акту випробувань Обладнання у відповідності з розробленою програмою випробувань даного виду обладнання, якщо такі випробування передбачені Підрядником.

Вартість виконаних Підрядником робіт формується на підставі калькуляції та узгоджується сторонами у Додатках, які є невід`ємними частинами даного Договору (п.3.2. договору).

У п.3.4 договору сторони узгодили наступний порядок оплати:

Замовник перераховує Підряднику аванс в розмірі 30% від загальної вартості ремонту, отриманої в результаті дефектації обладнання та вказаної в Специфікації (-ціях) та додатках до даного Договору (п. 3.4.1. договору).

Остаточні розрахунки з Підрядником Замовник проводить шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника протягом 5 робочих днів, починаючи з 15 календарного дня з дати підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (п 3.4.2. Договору).

За приписами п.6.9. договору у випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт, Замовник, на письмову вимогу Підрядника, сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Даний договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, що виникли в період дії договору (п.8.1. договору).

Додатковою угодою від 16.10.2019 сторони внесли зміни до вказаного договору, а саме розділ 10 договору в частині зазначення реквізитів сторін.

10.07.2019 між сторонами підписано Специфікацію №1, за умовами якої ремонту підлягало обладнання: повітродувка №ТВ-80-1,4-01.УЗ, заводський інвентарний № 22 338.

Загальна вартість робіт за Специфікацією визначена у розмірі 199 600,80 гривень, строк виконання робіт 50 календарних днів з моменту передачі обладнання в капітальний ремонт.

Договір та всі додаткові угоди і додатки підписано уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками товариств.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 202 названого Кодексу, правочинами є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 ГК України).

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

На виконання умов договору та Специфікації №1 відповідачем Обладнання було передано в ремонт 13.05.2019, що підтверджується Актом приймання-передачі обладнання в капітальний ремонт б/н від 13.05.2019, товарно-транспортною накладною №16 від 13.05.2019 та накладною-вимогою №16 від 13.05.2019.

Відповідач у відповідності до п.3.4.1. договору перерахував позивачеві авансовий платіж за ремонт обладнання в сумі 59 880,24 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 157728 від 23.09.2019.

Згідно акту виконаних робіт № 23 від 01.11.2019 на суму 199 600,80 гривень та акту приймання-передачі обладнання з капітального ремонту від 01.11.2019 позивач виконав свої зобов`язання щодо ремонту обладнання.

Акти підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобов`язаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобов`язаннями.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено виконання робіт за договором підряду №8046-ДУ-УМТС-У від 12.04.2019 на загальну суму 199 600,80 гривень.

Остаточний розрахунок у сумі 139 720,56 гривень, згідно умов п. 3.4.2. договору, відповідач мав провести до 22.11.2019 включно.

Позивачем на адресу відповідача в порядку досудового врегулювання спору направлялись листи-вимоги за №011-20 від 24.02.2020 (отримано 02.03.2020) та за №034-20 від 26.06.2020 (отримано 01.07.2020).

Зазначені листи були залишені відповідачем без відповіді.

Відповідач доказів оплати прийнятих робіт в розмірі 139 720,56 гривень на момент прийняття рішення у справі суду не надав, а тому вказана сума є його боргом та підлягає стягненню на користь позивача.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором підряду в частині своєчасної оплати виконаних ремонтних робіт, позивачем нараховані пеня за період з 23.11.2019 по 23.05.2020 в сумі 15 995,73 гривень, 3% річних за період з 23.11.2019 по 16.07.2020 в сумі 2 715,47 гривень та інфляційні втрати за період з 23.11.2019 по 23.05.2020 в сумі 2 242,63 гривень.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

У пункті 6.9. договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт, Замовник, на письмову вимогу Підрядника, сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на її нарахування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Перевіривши розрахунок пені позивача судом встановлено, що він є арифметично невірним.

За здійсненим судом перерахунком розмір пені за період з 23.11.2019 по 23.05.2020 становить 16 004,20 гривень.

Частиною другою статті 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а отже, позовні вимоги в цій частині задовольняються судом в заявленому розмірі 15 995,73 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, судом визнано його методологічно та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняються у заявленому розмірі.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення тому не вірно визначено періоди нарахування.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір інфляційних втрат за порушення строків оплати, який підлягає стягненню, за період грудень 2019 року квітень 2020 року становить 1 818,01 гривень.

Щодо розподілу судових витрат.

У п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, у позовній заяві міститься орієнтовний розрахунок судових витрат, який складається з 2 410,12 гривень судового збору та 4 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу ;

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

3) розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивачем до ухвалення судового рішення у даній справі подано докази, що підтверджують надання правової допомоги у розмірі 4 000,00 гривень.

Так, заявником подано копію договору про надання правової допомоги від 06.07.2020, укладеного між ТОВ «Никрос» та адвокатом Семещенко М.О.

Безпосередній зміст правничої допомоги Адвоката за цим Договором згідно п.2.1.1. договору у складанні відповідно до норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно правових актів України та з врахуванням судової практики, позовної заяви про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», по договору підряду №8046-ДУ-УМТС-У від 12.04.2019; подання до суду відповідно до норм процесуального законодавства України цієї позовної заяви.

Розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги становить:

- за складання та подання до суду позовної заяви 4 000,00 гривень;

- за представництво клієнта у судах загальної юрисдикції: орієнтовна кількість судових засідань 3 засідання 4 500,00 гривень (із розрахунку участі в 1 судовому засіданні вартістю 1 500,00 гривень, кількість судових засідань може бути змінена відповідно до терміну розгляду позовної заяви судом);

- складання адвокатського запиту 500,00 гривень;

- участь в апеляційному розгляді справи 3 000,00 гривень;

- складання апеляційної скарги 5000,00 гривень;

- участь у касаційному розгляді справи 6 000,00 гривень;

- складання касаційної скарги 6 000,00 гривень;

- гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта 3% від суми стягнутої на користь Клієнта, зазначеної у відповідному рішенні суду;

- супровід виконавчого провадження 5 000,00 гривень (п. 4.1. договору).

Відповідно до п.4.3. договору оплата гонорару Клієнтом за надані послуги зазначені у п.4.1. цього договору, здійснюється Клієнтом у строк 5 банківських днів, з дати отримання рахунку-фактури Клієнтом. Оплата гонорару здійснюється в безготівковій формі, на підставі акту наданих послуг Виконавця та рахунку-фактури, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, зазначений у розділі 9 цього договору.

В межах даного договору між сторонами підписаний Акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 11.07.2020 на суму 4 000,00 гривень та Виконавцем виставлений рахунок-фактура №1 від 11.07.2020 на оплату наданих послуг в розмірі 4 000,00 гривень.

Позивачем вказаний рахунок оплачений в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №3766 від 13.07.2020.

Враховуючи обґрунтованість, доведеність обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості в розмірі 4 000,00 гривень, що були понесені позивачем за надання юридичних послуг (правової допомоги), такі витрати підлягають покладенню на відповідача у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Никрос» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення 160 674,39 гривень, з яких: 139 720,56 гривень заборгованість, 15 995,73 гривень пеня, 2 715,47 гривень 3% річних, 2 242,63 гривень інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок №1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Никрос» (54052, місто Миколаїв, площа Заводська, будинок №7/3; ) 139 720,56 гривень заборгованості, 15 995,73 гривень пені, 2 715,47 гривень 3% річних, 1 818,01 гривень інфляційних втрат, 2 403,75 гривень судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 989,43 гривень.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 08.09.2020.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Никрос» (54052, місто Миколаїв, площа Заводська, будинок №7/3; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок №1А; )

Суддя С.М. Фурсова