ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. Справа № 910/518/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2020 р. (повний текст складено 17.06.2020 р.)

у справі № 910/518/20 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест"

до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

про стягнення 562 822,47 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" (далі - ТОВ "НТП "Трансінвест") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") в особі філії "Центр забезпечення виробництва" про стягнення 562 822,47 грн., з яких: 479 903,47 грн. пені та 82 919,00 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що оплату за отриманий товар за договором № ЦЗВ-01-04618-01 від 01.10.2018 р. відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору, що і є підставою для нарахованих 479 903,47 грн. пені та 82 919,00 грн. 3 % річних за період прострочення з 24.01.2019 р. по 29.09.2019 р., за кожною видатковою накладною окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.06.2020 р. у справі № 910/518/20 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" 478 982,28 грн. пені, 82 919,00 грн. 3 % річних, 25 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 8 428,53 грн. судового збору за подання позову; в решті вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача, як боржника, який прострочив виконання зобов`язання з своєчасної оплати отриманого товару, відповідно до перевіреного судом розрахунку пені та 3 % річних. В решті позову відмовлено з посиланням на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені за видатковою накладною № 118 від 04.06.2019 р. Також на відповідача частково покладено понесені позивачем судові витрати, які пов`язані з розглядом справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у зменшенні суми нарахованої пені та ухвалити нове, яким зменшити суму пені на 99 %, а також зменшити витрати на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано положення ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України та не зменшено розмір заявленої позивачем пені, який є надмірно великим. На думку апелянта, зменшити розмір штрафної санкції слід з огляду на збитковість АТ "Українська залізниця" та негативні економічні наслідки через запровадження карантину; виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару у повному обсязі та незначний строк прострочення оплат; відсутність понесених позивачем збитків з несвоєчасним виконанням відповідачем договору. Також відповідач вказував, що судом неправомірно покладено на нього 25 000,00 грн. понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Демидова А.М., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 26.08.2020 р.

14.08.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу, а також заява про розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

У судовому засіданні, що відбулось 26.08.2020 р., відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та зменшити розмір пені.

Позивач не взяв участі у розгляді справи судом апеляційної інстанції, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду, неявка позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2018 р. між ТОВ "НТП "Трансінвест" (постачальник) та АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (замовник; покупець) укладено договір поставки № ЦЗВ-01-04618-01 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що ціна визначається даним договором і приймається сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до…) пункт призначення відділ матеріальних ресурсів м. Фастів, вул. Шевченко, 48.

Відповідно до п. 4.3 договору його загальна сума на момент підписання складає 25 515 368,82 грн. з ПДВ.

Розділом 5 договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) пункт призначення - відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця", Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48 (відповідно до вимог "Інкотермс" ред. 2010 р.). Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Згідно п. 6.1 договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 10-ти банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену п. 5.2 при наявності документів, зазначених у п. 7.1 цього договору.

На виконання умов договору постачальник здійснив відвантаження продукції на загальну суму 9 620 463,12? грн. відповідно до видаткових накладних: № 259 від 29.12.2018 р. на суму 1 198 215,96 грн.; № 276 від 29.12.2018 р. на суму 1 703 990,76 грн.; № 21 від 04.02.2019 р. на суму 75 382,92 грн.; № 90 від 23.04.2019 р. на суму 1 808 625,54 грн.; № 91 від 23.04.2019 р. на суму 1 818 664,98 грн.; № 94 від 23.04.2019 р. на суму 237 135,06 грн.; № 95 від 23.04.2019 р. на суму 857 109,60 грн.; № 118 від 04.06.2019 р. на суму 1 921 338,30 грн., а також здійснив реєстрацію податкових накладних за вказаними накладними: № 259 від 29.12.2018 р. - 09.01.2019 р.; № 276 від 29.10.2018 р. - 09.01.2019 р.; № 21 від 04.02.2019 р. - 12.02.2019 р.; № 90 від 23.04.2019 р. - 07.05.2019 р.; № 91 від 23.04.2019 р. - 07.05.2019 р.; № 94 від 23.04.2019 р. - 07.05.2019 р.; № 95 від 23.04.2019 р. - 07.05.2019 р.; № 118 від 04.06.2019 р. - 14.06.2019 р.

Відповідач оплатив товар на суму 9 620 463,12?грн. за видатковими накладними у наступні дати: № 259 від 29.12.2018 р. на суму 1 198 215,96 грн. - 30.07.2019 р.; № 276 від 29.10.2018 р. на суму 1 488 794,82 грн. - 03.05.2019 р. та на суму 215 195,94 грн. - 30.07.2019 р.; № 21 від 04.02.2019 р. на суму 75 382,92 грн. - 30.07.2019 р.; № 90 від 23.04.2019 р. на суму 904 312,77 грн. - 08.08.2019 р. та на суму 904 312,77 грн. - 28.08.2019 р., № 91 від 23.04.2019 р. на суму 909 332,49 грн. - 08.08.2019 р. та на суму 909 332,49 грн. - 28.08.2019 р., № 94 від 23.04.2019 р. на суму 118 567,53 грн. - 08.08.2019 р. та на суму 118 567,53 грн. - 28.08.2019 р., № 95 від 23.04.2019 р. на суму 428 554,80 грн. - 08.08.2019 р. та на суму 428 554,80 грн. - 28.08.2019 р., № 118 від 04.06.2019 р. на суму 1 921 338,30 грн. - 30.09.2019 р., що підтверджується випискою по рахунку позивача за період з 01.10.2018 р. по 30.09.2019 р.

Предметом спору у даній справі є право позивача на застосування до боржника встановленої договором та законом відповідальності за прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником виконано обов`язок з поставки товару на загальну суму 9 620 463,12 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень.

Таким чином, враховуючи умови договору та з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату отриманої продукції за видатковими накладеними в наступні терміни: № 259 від 29.12.2018 р. до 23.01.2019 р.; № 276 від 29.10.2018 р. до 23.01.2019 р.; № 21 від 04.02.2019 р. до 26.02.2019 р.; № 90 від 23.04.2019 р. до 22.05.2019 р.; № 91 від 23.04.2019 до 22.05.2019 р.; № 94 від 23.04.2019 р. до 22.05.2019 р.; № 95 від 23.04.2019 до 22.05.2019 р.; № 118 від 04.06.2019 р. до 02.07.2019 р., проте з банківської виписки по рахунку позивача вбачається, що покупцем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманого товару.

Пунктом 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами пункту 10.6 договору у разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Нормами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 478 982,28 грн. пені та 82 919,00 грн. 3 % річних за загальний період прострочення з 24.01.2019 р. по 29.09.2019 р., за кожною видатковою накладною окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості, є такими, що ґрунтуються на умовах договору та актах цивільного законодавства. В решті вимог пеня за видатковою накладною № 118 від 04.06.2019 р. розрахована невірно, без урахування періоду виникнення заборгованості.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було подано відзив із запереченнями на позовні вимоги (а.с. 151-154 том 1) з підстав неправильного розрахунку штрафної санкції та щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач також зазначав, що є відокремленим підрозділом АТ "Українська залізниця", у якого існують проблеми фінансування, і вказував на низький рівень прибутковості АТ "Українська залізниця", просив суд врахувати такі обставини та відмовити у задоволенні позову. Водночас, на норми матеріального права ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України відповідач не посилався та не просив зменшити розмір пені. Заяв/клопотань щодо зменшення штрафної санкції матеріали справи не містять, а отже таке клопотання заявлено відповідачем лише до суду апеляційної інстанції.

Відхиляючи клопотання про зменшення розміру пені за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів виходить з того, що відповідач не заявляв такого клопотання суду першої інстанції, тож судом воно не оцінювалось. Водночас, зменшення розміру неустойки за рішенням суду у господарському зобов`язанні можливе лише за умови подання стороною відповідного клопотання до суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції здійснює перегляд мотивів та висновків суду першої інстанції за результатами розгляду останнім такого клопотання та при відмові у його задоволенні.

Згідно частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, тож невиконання відповідачем у спорі процесуального обов`язку подати заперечення на позов/клопотання та докази, які їх підтверджують, не є підставою для їх прийняття судом апеляційної інстанції і підставою для скасування рішення, прийнятого судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару є підставою для відповідальності встановленої договором та/або законом, адже відсутність коштів та/або несвоєчасне фінансування не звільняє відповідача від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання у відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі, зокрема, в частині понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 36 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами наступне.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги позивачем на суму 36 000,00 грн. до матеріалів справи надано:

- договір № 01- від 05.08.2019 р. про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатським бюро "Андрія Зарицького";

- додаток № 4 від 05.12.2019 р. до вказаного договору, яким сторони погодили розмір гонорару та об`єм послуг, а саме: здійснення аналізу документів - 4 000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви - 20 000,00 грн., підготовка та подання відповіді на відзив - 3 000,00 грн.; представництво інтересів у суді -3 000,00 грн. за кожне судове засідання; інша правова допомога 1 600,00 грн. за 1 год.;

- акт надання правової допомоги (послуг) № 027 від 05.02.2020 р. на суму 24 000,00 грн. (аналіз документів та підготовка позову);

- платіжне доручення № 16045801 від 31.01.2020 р. на суму 24 000,00 грн.;

- акт надання правової допомоги (послуг) № 038 від 05.03.2020 р. на суму 6 000,00 грн. (підготовка відповіді на відзив та представництво в суді);

- платіжне доручення № 16045920 від 03.03.2020 р. на суму 6 000,00 грн.;

- акт надання правової допомоги (послуг) № 044 від 02.04.2020 р. на суму 6 000,00 грн. (представництво у суді 2 засідання);

- платіжне доручення № 16046029 від 02.04.2020 р.;

- ордер ВЕ № 1007877 від 10.01.2020 р.;

- свідоцтво МК № 001644 від 19.07.2019 р.

Частинами 3-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р., пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на обставини справи (предмет позову), справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаними роботами із предметом позову, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

Таким чином, враховуючи наявність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критерієм розумності розміру адвокатських витрат, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу правомірно задоволена судом першої інстанції в частині покладення на відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Оскільки цей розмір судових витрат є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи, доводи апелянта щодо необхідності зменшення цих витрат, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновками господарського суду міста Києва, а отже підстав для скасування або зміни рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2020 р. у справі № 910/518/20 не має.

Що стосується розподілу судових витрат понесених сторонами, у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, то позивач на доведення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн. надав: додаток № 4/1 від 03.08.2020 р. до договору про надання правової допомоги № 01- від 05.08.2019 р., яким погоджено вартість послуг, а саме: 1 500,00 грн. правовий аналіз апеляційної скарги, 6 000,00 грн. підготовка відзиву; акт надання правової допомоги (послуг) № 064 від 10.08.2020 р. на суму 7 500,00 грн.; платіжне доручення № 19 від 11.08.2020 р. на суму 15 000,00 грн. (призначення платежу згідно рахунків №№ 64, 65); ордер ВЕ № 1019760 від 10.08.2020 р.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Водночас, відповідачем не доведено неспівмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, а отже витрати позивача на правничу допомогу на суму 7 500,00 грн. понесені у суді апеляційної інстанції слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2020 р. у справі № 910/518/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2020 р. у справі № 910/518/20 залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 11/15; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" (04114, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 21; ) 7 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/518/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.08.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Дідиченко