ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/1909/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Дикунської С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.04.2020

у справі №910/1909/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії

"Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства

"Українська залізниця"

про стягнення 182 509,07 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" (далі - ТзОВ "Техноекотрейдінг"/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця"/відповідач) про стягнення 182 509,07 грн, у тому числі: 155 449,91 грн. - пені та 27 059,16 грн. - 3% річних, що нараховані у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати товару, поставленого за договором поставки № ЦЗВ-03-10618-01 від 27.12.2018.

Крім того, позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просило стягнути з АТ "Укрзалізниця" на користь ТзОВ "Техноекотрейдінг" витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 21 000,00 грн.

Короткий зміст заперечень проти позову

АТ "Укрзалізниця" не заперечувало проти факту прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної оплати за поставлений товар, проте просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки термін прострочення оплати був незначний. Крім того, відповідач в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафних санкцій посилався на скрутне фінансове становище.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі №910/1909/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" задовольнено частково. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" пеню в розмірі 77 724,95 грн, 3% річних в розмірі 27 059,16 грн., 1 571,76 грн. - судового збору та 12 056,75 грн. - витрат на професійну правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог мотивовано тим, що оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, а тому за перерахунком суду першої інстанції було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 77 724,95 грн., 3% річних в розмірі 27 059,16 грн., 1 571,76 грн. - судового збору та 12 056,75 грн. - витрат на професійну правову допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач (ТОВ "Техноекотрейдінг") 12.05.2020 (згідно інформації відділення поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" на конверті у якому надійшла апеляційна скарга) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі №910/1909/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" у повному обсязі. Крім того, судові витрати та витрати на професійну правову (правничу) допомогу стягнути з відповідача у справі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, порушено норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно, за відсутності належних доказів та відсутності винятковості випадку, застосував приписи ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, зменшивши розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, на 50%, присудивши її до стягнення в розмірі 77 724,95 грн.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

12.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який приймається судом апеляційної інстанції до розгляду в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020, відкрито апеляційне провадження у справі №910/1909/20, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі №910/1909/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 отримана позивачем згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення - 4960 та 272, а відповідачем - згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення 145 та 315.

Приписами ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В свою чергу, на момент проголошення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020, відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент проголошення вказаної ухвали), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

В подальшому, Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020.

Отже, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з 17.07.2020, строк на подання учасниками справи додаткових заяв та клопотань, заперечень на відзив - сплив, і станом на 27.08.2020 (з урахуванням часу на поштовий обіг) на адресу Північного апеляційного господарського суду відповідні документи не надходили.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 27.12.2018 між філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" (далі - постачальник) укладено договір поставки № ЦЗВ-03-10618/01, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені в цьому договорі.

Згідно з п. 1.2. договору найменування продукції: частина залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до автогальмівного обладнання).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що ціна визначається даним договором і приймається сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до…) пункт призначення відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця", Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікаціях до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у Специфікаціях до даного договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1.

У відповідності до п. 6.1. договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 10 банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п. 5.2. при наявності документів, зазначених в п. 7.1. цього договору.

Відповідно до п. 10.6. договору, в разі несвоєчасності оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені постачальник враховує умови п. 6.5. даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце.

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2019. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання (п. 13.7. договору з урахуванням п. 3 додаткової угоди № 1 від 29.12.2018 до нього).

Як підтверджується наявними матеріалами справи, в період з 24.01.2019 по 27.06.2019 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 3 316 941,96 грн.

При цьому, з наданих позивачем податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вбачається, що датами внесення відомостей продавцем до Єдиного реєстру податкових накладних:

за видатковою накладною № 20 від 24.01.2019 на суму 585 151,92 грн є 29.01.2019;

за видатковою накладною № 89 від 28.03.2019 на суму 664 638,00 грн є 08.04.2019;

за видатковою накладною № 90 від 28.03.2019 на суму 153 533,10 грн є 08.04.2019;

за видатковою накладною № 105 від 29.05.2019 на суму 387 701,40 грн є 06.06.2019;

за видатковою накладною № 106 від 29.09.2019 на суму 285 132,90 грн є 06.06.2019;

за видатковою накладною № 107 від 29.05.2019 на суму 194 297,40 грн є 06.06.2019;

за видатковою накладною № 139 від 27.06.2019 на суму 803 943,96 грн є 05.07.2019;

за видатковою накладною № 140 від 27.06.2019 на суму 188 310,00 грн є 05.07.2019;

за видатковою накладною № 141 від 27.06.2019 на суму 54 233,28 грн є 05.07.2019.

В свою чергу, відповідач за поставлений товар розрахувався з порушенням строків, передбачених договором, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, зокрема:

видаткова накладна № 20 від 24.01.2019 оплачена 14.05.2019 та 30.07.2019;

видаткова накладна № 89 від 28.03.2019 оплачена 23.07.2019 та 21.08.2019;

видаткова накладна № 90 від 28.03.2019 оплачена 23.07.2019 та 21.08.2019;

видаткова накладна № 105 від 29.05.2019 оплачена 19.09.2019;

видаткова накладна № 106 від 29.09.2019 оплачена 19.09.2019;

видаткова накладна № 107 від 29.05.2019 оплачена 19.09.2019;

видаткова накладна № 139 від 27.06.2019 оплачена 17.10.2019;

видаткова накладна № 140 від 27.06.2019 оплачена 17.10.2019;

видаткова накладна № 141 від 27.06.2019 оплачена 17.10.2019.

Отже, у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за поставлений товар, позивач просив стягнути з АТ "Українська залізниця" в особі філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця" пеню в розмірі 155 449,91 грн та 3% річних в сумі 27 059,16 грн., нараховані по кожній податковій накладній окремо.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, та підтверджується наявними матеріалами справи, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № ЦЗВ-03-10618/01 від 24.12.2018, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 316 941,96 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до п. 6.1. договору, оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 10 банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п. 5.2. при наявності документів, зазначених в п. 7.1. цього договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений товар протягом 10 банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, а саме:

- за видатковою накладною № 20 від 24.01.2019 - 12.02.2019, однак оплатив 14.05.2019 та 30.07.2019;

- за видатковою накладною № 89 від 28.03.2019 - 22.04.2019, однак оплатив 23.07.2019 та 21.08.2019;

- за видатковою накладною № 90 від 28.03.2019 - 22.04.2019, однак оплатив 23.07.2019 та 21.08.2019;

- за видатковою накладною № 105 від 29.05.2019 - 24.06.2019, однак оплатив 19.09.2019;

- за видатковою накладною № 106 від 29.09.2019 - 24.06.2019, однак оплатив 19.09.2019;

- за видатковою накладною № 107 від 29.05.2019 - 24.06.2019, однак оплатив 19.09.2019;

- за видатковою накладною № 139 від 27.06.2019 - 20.07.2019, однак оплатив 17.10.2019;

- за видатковою накладною № 140 від 27.06.2019 - 20.07.2019, однак оплатив 17.10.2019;

- за видатковою накладною № 141 від 27.06.2019 - 20.07.2019, однак оплатив 17.10.2019.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 155 449,91 грн. та 3% річних в сумі 27 059,16 грн., нараховані по кожній видатковій накладній окремо, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до п. 10.6. договору, в разі несвоєчасності оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені постачальник враховує умови п. 6.5. даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 218 Господарського кодексу України визначено, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, показники яких нараховані по кожній видатковій накладній окремо, погоджується з застосованими позивачем сумами, строками та ставками нарахувань, у зв`язку з чим обгрунтованим також є висновок суду першої інстанції щодо арифметичної правильності наведеного позивачем розрахунку пені. Розрахунок 3% річних та присуджена до стягнення сума 3% річних в розмірі 27 059,16 грн. скаржником не оскаржується.

Разом з тим, відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру пені на 50%, з посиланням на те, що філія "ЦЗВ" для забезпечення потреб АТ "Укрзалізниця" здійснює закупівлю паливно-мастильних матеріалів, матеріалів верхньої будови колій, обладнання, запасні частини та інші матеріально-технічні ресурси шляхом укладення угод з юридичними особами - з одного боку, а з іншого боку - філія здійснює фінансово-господарську діяльність відповідно до затвердженого АТ "Укрзалізниця" фінансового плану філії, що призводять до затримок у розрахунках з постачальниками товарів.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, приймаючи до уваги наведені законодавчі норми, враховуючи нетривале прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за поставлений товар, зважаючи на інтереси як позивача, так і інтереси відповідача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про можливість застосування приписів ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин зменшивши розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, на 50%, присудивши її до стягнення в розмірі 77 724,95 грн.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно, за відсутності належних доказів та відсутності винятковості випадку, застосував приписи ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, зменшивши розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, на 50%, присудивши її до стягнення в розмірі 77 724,95 грн. - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки судом першої інстанції наведено як підстави зменшення суми пені, а відповідне зменшення пені реалізовано згідно підстав, обумовлених ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, встановив, що судом першої інстанції при зменшенні розміру пені обгрунтовано враховано доводи відповідача про незначні строки прострочення виконання зобов`язань за договором, оплата основного боргу здійснена відповідачем добровільно, позивачем не подано жодних доказів в підтвердження понесення будь-яких збитків або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті, наявність складної фінансової ситуації, необхідність постійного ремонту рухомого складу, закупівлі обладнання для забезпечення належної господарської діяльності, тобто враховано інтереси як стягувача, так і боржника у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені в розмірі 77 724,95 грн., з відмовою у стягненні 77 724,95 грн. пені (що оскаржено скаржником в межах доводів апеляційної скарги) та 3% річних в сумі 27 059,16 грн. (стягнення яких скаржником не оскаржується).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду ґрунтуються на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі № 910/1909/20 за наведених скаржником доводів та мотивів апеляційної скарги.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 було зупинено дію оскаржуваного рішення згідно з ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, а за наслідками апеляційного розгляду справи судом винесено постанову, якою оскаржуване рішення залишається без змін, а тому дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України здійснив покладення судових витрат на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Також, 01.07.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про розподіл судових витрат у справі № 910/1909/20 на стадії апеляційного провадження , в якій скаржник просив стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" судові витрати на правову (правничу допомогу) в розмірі 15 000,00 грн., на підтвердження понесення яких подано договір 02- про надання правової допомоги від 05.08.2019, додаток № 5/1 від 27.04.2020 щодо розміру гонорару, рахунок - фактуру № СФ-58 від 26.06.2020 на суму 15 000,00 грн., акт надання правової допомоги від 26.06.2020 на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення № 6276 від 26.06.2020.

15.07.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" надійшли заперечення проти заяви про розподіл судових витрат у справі № 910/1909/20, в якій відповідач посилався на необґрунтованість та недоведеність належними доказами обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В свою чергу, враховуючи те, що за наслідками апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені в розмірі 77 724,95 грн., тобто в зменшеній на 50% від заявленої до стягнення суми пені - 155 449,91 грн., з відмовою у стягненні 77 724,95 грн. пені (що оскаржено скаржником в межах доводів апеляційної скарги), і підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі № 910/1909/20 за наведених скаржником доводів та мотивів апеляційної скарги - за наслідками апеляційного розгляду справи не встановлено, а тому понесені скаржником витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи в розмірі 15 000,00 грн. покладаються судом на скаржника в силу приписів ч. 4, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг" на Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі № 910/1909/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі № 910/1909/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи в розмірі 15 000,00 грн. залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноекотрейдінг".

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі № 910/1909/20.

5. Матеріали справи № 910/1909/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.Я. Дикунська