ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2813/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С., за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Васильківської міської ради Київської області

до Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма», м. Васильків Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», м.Васильків Київської області

про скасування запису в Державному реєстрі речових прав

У засіданні суду приймали участь:

представник позивача: Корчинський Б.І. (витяг з ЄДРЮО, посвідчення від 01.02.2018 №103);

представник відповідача: Неділько М.М. (довіреність від 13.01.2020 №4, посвідчення адвоката від 05.09.2018 №000206);

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 12.11.2019 Васильківська міська рада Київської області (далі позивач, Васильківська міськрада) звернулась до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» (далі відповідач, КП «Васильківська шкіряна фірма»), в якій просить суд скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права №19352139 від 02.03.2017 про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 12га з кадастровий номером №:08:003:0016 за КП «Васильківська шкіряна фірма». Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 921,00грн. Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 15-16, 181, 327 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 12, 92, 122, 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) та вказує на те, що відповідач провів державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою без відповідного затвердження технічної документації із землеустрою, що прямо передбачено ч.14 ст.186 ЗК України. Крім того, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблена з порушенням ст.55 Закону України «Про землеустрій», а саме розроблена без дозволу рішення органу місцевого самоврядування (позивача). До того ж, відповідач не є правонаступником Васильківського шкіряного заводу №4, якому 07.12.1971 виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведена відповідна реєстрація.

1.2. Відповідач скористався правом, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, зокрема, що відповідним рішенням Васильківської міської ради відповідачу надано дозвіл на заміну акта на право користування земельною ділянкою на новий державний акт. Проте, з 01.01.2013, у зв`язку із набранням чинності відповідних законодавчих актів України, повноваження територіальних органів Держкомземагенства в частині державної реєстрації державних актів на право власності не земельні ділянки припинились. Вказує, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру, а їх державна реєстрація (у разі відсутності відповідних відомостей у Державному реєстрі земель) здійснюється на підставі технічної документації. Зазначає, що на оспорюваній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомості відповідача, а відтак, до останнього перейшло відповідне право на земельні ділянки. Крім того, КП «Васильківська шкіряна фірма» є правонаступником прав і обов`язків Васильківського шкіряного заводу №4, у тому числі і права користування земельними ділянками по вул. Тракторній, 46. Зазначає, що розробником відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на місцевості є Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Василківського району», яке відповідно до ч.15 ст.186 ЗК України повинно погодити в органах, які реалізують державну політику у сфері земельних відносин, а тому зазначене підприємство повинно бути відповідачем у даному спорі. Крім того, у позовній заяві не визначено, яке право позивача порушено реєстрацією права постійного користування відповідача в Державному реєстрі речових прав. Вважає, що позивач не оскаржує набуте відповідачем право постійного користування, а оскаржує по суті дії землевпорядної організації по розробленню та погодженню технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. За таких обставин просить суд у позові відмовити.

1.3. У відповіді на відзив із відповідними доповненнями позивач зазначає, що рішення Васильківської міської ради від 20.09.2010, на яке посилається відповідач, не містить у собі припису про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж. Крім того, зазначене рішення скасовано рішенням Васильківської міської ради від 20.09.2019. Вказує, що відповідачем не надано належних доказів того, що останній є правонаступником саме Васильківського шкіряного заводу №4. У свою чергу, зазначає, що відповідач є належним у даній справі, що, є позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові Великою Палати від 02.10.2018 у справі 911/488/18.

1.4. У судове засідання представник Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» (далі КП «Центр розвитку та інвестицій Василківського району», третя особа) не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно (т. 1 а.с. 167-172, 187-188, 195-196, 198, 213-216, 219-221, 305-307; т. 2 а.с. 8-11, 20-23, 36-38, 48-51). Явка судом обов`язковою не визнавалась, відомостей у порядку ч. 7 ст.120 ГПК України щодо зміни своєї адреси суду не подавалися, а тому ураховуючи положення ст. 42, 242 ГПК України, суд визнав за можливе провести судове засідання без його участі.

1.5. Під час судового засідання представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення, викладені в їх заявах по суті справи та просили їх задовольнити.

2. Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

2.1. 03.02.2020 представник КП «Васильківська шкіряна фірма» направив на електронну адресу суду заяву (вх. №2348/20 від 03.02.2020) про відкладення судового засідання на іншу дату, яка задоволена ухвалою суду від 03.02.2020.

2.2. 17.02.2020 відповідач направив на електронну адресу суду заяву (вх. №3592/20 від 17.02.2020) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у задоволенні якої судом було відмовлено, про що постановлену відповідну ухвалу від 17.02.2020.

2.3. 06.04.2020 відповідач направив на електронну адресу суду заяву (вх. №7059/20 від 06.04.2020) про відкладення розгляду справи на іншу дату, яка ухвалою суду від 06.04.2020 задоволена частково у судовому засіданні оголошено перерву.

2.4. 04.05.2020 відповідач направив на електронну адресу суду заяву (вх. №8437/20 від 04.05.2020) про відкладення розгляду справи на іншу дату, яка судом задоволена частково та оголошено перерву у судовому засіданні (ухвала суду від 04.05.2020).

3. Процесуальні дії у справі

3.1. Ухвалою суду від 13.11.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.12.2019 та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

3.2. На підставі ст. 183 ГПК України у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.12.2019.

На підставі ст. 50 ГПК України судом залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», та з урахуванням положень ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, про що поставлено відповідну ухвалу від 09.12.2019. Крім того, вказаною ухвалою відкладено підготовче засідання до 20.01.2020.

Ухвалами суду від 20.01.2020 та від 03.02.2020 підготовче засідання було відкладено на 03.02.2020 та 17.02.2020 відповідно.

3.3. За результатами підготовчого засідання 17.02.2020 судом закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті у судове засідання на 06.04.2020.

На підставі ст. 216 ГПК України та ч. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України, у зв`язку із введенням на території України постановою КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19» карантину, у судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва. Чергове судове засідання призначено на 27.07.2020.

3.4. На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 27.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

17.02.1971 Міністром легкої промисловості Української РСР видано наказ №63, яким з метою подальшої концентрації виробництва, зміцнення технічного керівництва підприємствами і скорочення затрат на утримання апарата управління, організовано Васильківську шкіровенну фірму імені Жовтневої революції (Укршкірпром), до складу якої включено Васильківський шкіряний завод №4 (т. 1 а.с. 146-148).

Відповідно до п.5 статуту Васильківської шкіровенної фірми імені Жовтневої революції (Укршкірпром), затвердженого вищезазначеним наказом, фірма діє на підставі Положення про соціалістичне державне виробниче підприємство, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 04.10.1965 №731 (т.1 а.с. 149-151).

07.12.1971 Виконавчим комітетом Васильківської районної Ради депутатів трудящих видано Васильківському шкіряному заводу №4 акт №IXXIV/I-347 на право користування землею, відповідно до якого у постійне користування відведено 12,0га під очисні каналізаційні споруди. Як зазначено в акті, передача землі іншому землекористувачу може провадитись лише в установленому законом порядку (т. 1 а.с. 35-36).

Наказом Міністерства легкої промисловості Української РСР від 11.06.1975 №147 «Про схеми управління легкої промисловості Української РСР» створено Васильківське виробниче шкіровенне об`єднання імені Жовтневої революції (Укршкірпром) до складу якого включений Васильківський шкіряний завод імені Жовтневої революції (т.1 а.с.132-145).

05.02.1992 Державним комітетом України по легкій промисловості видано наказ №35, яким перейменовано Васильківське виробниче шкіряне об`єднання імені Жовтневої революції в Орендне підприємство «Васильківська шкіряна фірма» (т. 1 а.с. 130-131).

Рішенням Васильківської міської ради народних депутатів від 14.01.1992 №24.5 зареєстрований статут Орендного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» відповідно до п.1.1 якого Орендне підприємство «Васильківська шкіряна фірма» створено по рішенню загальних зборів колективу шкірооб`єднання (протокол №1 від 29.10.1991), на основі прийняття в оренду від Державного комітету легкої промисловості України (договір №52 від 05.12.1991), майна для здійснення господарської діяльності основаній на колективній праці. Відповідно до п. 7.2 зазначеного статуту у разі реорганізації орендного підприємства його права і обов`язки переходять до правонаступника (т. 1 а.с. 121-129).

12.07.1994 директором Орендного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» Фень О.В. видано наказ №118-а про перейменування указаного підприємства на КП «Васильківська шкіряна фірма», у зв`язку з викупом підприємства та одержання свідоцтва про право власність, та у зв`язку із чим 09.04.1997 у Васильківській міській Раді народних депутатів зареєстровано статут КП «Васильківська шкіряна фірма». Із змісту зазначеного статуту, а саме, п. 3.3 вбачається, що КП «Васильківська шкіряна фірма» є правонаступником Орендного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» (т. 1 а.с. 108-120).

31.01.2007 КП «Васильківська шкіряна фірма» затверджено нову редакцію статуту, в п. 2.2. якого також зазначено, що вказане підприємство є правонаступником Орендного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» (т. 1 а.с. 77-90).

12.09.2007 КП «Васильківська шкіряна фірма» зареєстровано право власності на нерухоме майно (нежитлові будівлі), що розташоване за адресою Київська обл., м. Васильків, вул. Тракторна, буд. 46, а саме: біакоагулятор; аеротенк-змішувач; адміністративна будівля очисних споруд; будівля котельних очисних спору; будівля механічних решіток; будівля повітродувної станції 2; будівля повітродувної станції 1; будівля хлораторної; вторинний відстійник шестисекційний; контактний резервуар двохсекційний; контактний резервуар чотирьохсекційний; лабораторія очисних споруд; насосна станція перекачування мулу; первинний відстійник двохсекційний; первинний каналізаційний відстійник вертикальний 1; первинний каналізаційний відстійник вертикальний 2; усереднювач трьохсекційний, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 60-76).

20.08.2010 Васильківська міськрада прийняла рішення «Про надання дозволу на заміну акта на право користування землею на новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою КП «Васильківська шкіряна фірма» в порядку правонаступництва», яким надала дозвіл відповідачу на заміну акта на право користування землею на новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою під існуючим майновим комплексом каналізаційних очисних споруд, які розташовані у м. Василькові по вул. Тракторній, 46, в порядку правонаступництва. Зазначеним рішенням також надано дозвіл КП «Васильківська шкіряна фірма» на розробку технічної документації для заміни відповідного акту на новий. Зобов`язано відповідача розробити технічну документацію та погодити її із органом по земельних ресурсах та органом містобудування та архітектури (т. 1 а.с. 39).

01.08.2016 директор КП «Васильківська шкіряна фірма» звернувся до КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» із клопотання про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування на території м. Василькова, вул. Тракторна, 46, Київської області (т. 1 а.с. 34). У зв`язку з чим, КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» розроблено відповідну технічну документацію (т. 1 а.с. 30-94).

02.03.2017 КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» на підставі «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI внесено запис №19351660 про державну реєстрацію прав земельної ділянки із кадастровим номером :08:003:0016 площею12,0га; адреса: Київська обл., м. Васльків, вул. Тракторна, земельна ділянка 46; форма власності: комунальна; власник: Васильківська міська рада; цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування.

Одночасно 02.03.2017 КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія та номер: IXXIV 1-347 від 07.12.1971 внесено запис №19352139 про право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим №:08:003:0016 за КП «Васильківська шкіряна фірма», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 18.06.2019 (далі - Державний реєстр; т.1 а.с.22-23).

Із змісту витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що: цільове призначення є « 03.12 Для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування»; категорія земель «землі житлової та громадської забудови» (т.1 а.с.24-29).

20.09.2019 Васильківською міськрадою прийнято рішення 55-ої сесії 7-го скликання, яким скасовано рішення зазначеного органу місцевого самоврядування від 20.08.2010 №09.273-54-V «Про надання дозволу на заміну акта на право постійного користування землею на новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою КП «Васильківська шкіряна фірма» в порядку правонаступництва» (т. 1 а.с. 176).

5. Щодо порушеного права

У зв`язку із тим, що воля власника територіальної громади міста Василькова щодо передачі спірної земельної ділянки у постійне користування у встановленому порядку не була виражена жодним актом, позивач, в інтересах територіальної громади міста Василькова, звернувся із даним позовом до суду.

6. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

6.1. Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України).

Отже, у розумінні наведених положень правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у ст.16 ЦК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (аналогічна правова позиція викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 904/3444/19).

За змістом ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої позовні вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову (п.5 ч.2 зазначеної норми).

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права, при цьому, відповідачем зазначає КП «Василькіська шкіряна фірма №4» особа за якою зареєстроване відповідне право.

Суд зазначає, що спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 справа № 755/9215/15-ц).

Крім того, підставою для скасування запису у Державному реєстрі речових прав є те, що: відповідач не є правонаступником Васильківського шкіряного заводу №4, якому виданий відповідний акт; технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблена з порушенням ст.55 Закону України «Про землеустрій», а саме, розроблена без дозволу рішення органу місцевого самоврядування (позивача).

Додатково суд зазначає, що під час розгляду даного спору суд з урахуванням ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на справедливий судовий розгляд), до спірних правовідносин застосовує закон, що діяв на момент їх виникнення.

6.2. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 37 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (чинного до 01.01.2004) юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої.

Згідно з ч. 1 ст.104 ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV (чинний з 01.01.2004) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 108 ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

На спростування тверджень позивача в частині правонаступництва, відповідач надав суду відповідні копії наказів щодо його реорганізації (перейменування) та статутів із змісту яких вбачається, що у лютому 1971 року Васильківський шкіряний завод №4 включений до складу Васильківської шкіряної фірми імені Жовтневої революції (Укршкірпром), у червні 1975 року - Васильківський шкіряний завод імені Жовтневої революції включений до складу створеного Васильківського виробничого шкіровенного об`єднання імені Жовтневої революції (Укршкірпром), яке, у свою чергу, у 1992 році перейменоване в Орендне підприємство «Васильківська шкіряна фірма», а останнє перейменоване у КП «Васильківська шкіряна фірма».

Доказів, які б вказували на протилежне (наявність іншого правонаступника, ліквідація Васильківського шкіряного заводу №4 тощо) позивачем суду надано не було, а тому твердження Васильківської міськради, що КП «Васильківська шкіряна фірма» не є правонаступником Васильківського шкіряного заводу №4 судом до уваги не приймається.

Посилання позивача та докази на їх підтвердження, що майно, яке було передано у відповідному порядку у користування (власність) Орендному підприємству «Васильківська шкіряна фірма» на підставі договору від 05.12.1991 №92, судом до уваги не приймається, оскільки зазначене майно не є предметом даного позову (т.1 а.с.224-277). Крім того, позивач посилається на договір від 05.12.1991 №92, тоді як у статуті Орендного підприємства «Васильківська шкіряна фірма», зазначений договір від 05.12.1991 №52. До того ж, ані статутом, ані чинним законодавством не встановлена заборона орендним підприємствам мати інше майно, права та обов`язки, окрім тих, що визначені у відповідному договорі.

6.3. Згідно ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 (далі - ЗК УРСР, втратив чинність 01.01.1992) земельні відносини в Українській РСР регулюються Основами земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік, а також іншими актами земельного законодавства СРСР, та іншими актами земельного законодавства Української РСР, які видаються у відповідності з ними.

Частиною 2 ст. 3 ЗК УРСР встановлено, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування.

Земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку (ст.15 ЗК УРСР).

У свою чергу, компетенція районних Рад депутатів трудящих в галузі регулювання земельних відносин, передбачена ст. 9 ЗК УРСР відповідно до п. 8 ч. 1 якої районні Ради депутатів трудящих, їх виконавчі комітети в межах району вирішують відповідно до ст.ст. 16, 54 цього Кодексу питання про надання землі в користування.

Відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею (ч. 1 ст. 20 ЗК УРСР).

Як встановлено судом, 07.12.1971 Виконавчим комітетом Васильківської районної Ради депутатів видано Васильківському шкіряному заводу №4 акт на право постійного користування землею. Доказів, які б вказували на отримання зазначеного акта з порушенням порядку, який діяв на той час, позивачем суду надано не було.

Таким чином, суд, з урахуванням наданих учасниками справи доказів, вважає правомірним набуття відповідачем права постійного користування відповідною земельною ділянкою на підставі державного акта №IXXIV/I-347 від 07.12.1971 шляхом правонаступництва.

Водночас, 01.01.2002 набрав чинності ЗК України, відповідно до Перехідних положень якого, а саме п.6 розділу X (з урахуванням Закону № 2059-IV від 06.10.2004), громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Як встановлено судом та не оспорювалося учасниками справи, КП «Васильківська шкіряна фірма» не належить до осіб, визначених ст.92 ЗК України, які мають право на постійне користування земельною ділянкою, а тому у останнього виникло зобов`язання щодо її переоформлення.

Проте, положення п.6 розділу X ЗК України втратили чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005.

Відповідно до абз.11 п. 5.3 цього рішення ст.92 Земельного кодексу не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 до його переоформлення.

Крім того, у п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» ( із змінами, внесеними згідно з постановою КМ №926 від 16.10.2008; в редакції постанови КМ №1019 від 12.11.2008) визначено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, право користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення підприємством, яке, за новим Земельним кодексом, не є суб`єктом права постійного землекористуванні, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства як за правонаступником того землекористувача, якому було видано державний акт на право постійного землекористування.

З урахуванням зазначеного, на підставі звернення КП «Васильківська шкіряна фірма» 20.08.2010 Васильківською міськрадою прийнято відповідне рішення, яким надано дозвіл відповідачу: на заміну акта на право користування землею на новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою під існуючим майновим комплексом каналізаційних очисних споруд, які розташовані в м. Василькові по вул. Тракторній, 46, в порядку правонаступництва; та на розробку технічної документації для заміни відповідного акту на новий.

Посилання позивача на рішення Василькіської міськади від 20.09.2019, яким скасовано рішення зазначеного органу місцевого самоврядування від 20.08.2010 №09.273-54-V «Про надання дозволу на заміну акта на право постійного користування землею на новий державний акт га право постійного користування земельною ділянкою КП «Васильківська шкіряна фірма» в порядку правонаступництва» судом до уваги не приймається у зв`язку із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009, в частині того, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Проте, 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VІ та Порядок ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 відповідно до яких посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (у редакції від 01.01.2017, далі-Закон про державну реєстрацію) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.8 ч.1 ст.27 Закону про державну реєстрацію державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Водночас, як зазначено у п.2 ч.1 ст.4 Закону про державну реєстрацію право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки є похідним від права власності.

Частиною 2 ст.28 Закону про державну реєстрацію встановлено, що під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із ст.122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування.

Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням п.п.3 та 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Статтею 29 Закону про державну реєстрацію встановлено, що державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав.

Як встановлено судом, державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» 02.03.2017 одночасно внесенні записи про державну реєстрацію права власності за Васильківською міською радою (запис № 19351660) та права користування за КП «Васильківська шкіряна фірма» (запис №19352139) на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №IXXIV 1-347 від 07.12.1971 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:0016.

Водночас, у п.2 Прикінцевих та перехідних положеннях зазначено Закону визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Як встановлено судом та не спростовано позивачем, 01.08.2016 КП «Васильківська шкіряна фірма» на підставі рішення Васильківської міськради від 20.08.2010 «Про надання дозволу на заміну акта на право користування землею на новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою КП «Васильківська шкіряна фірма» звернулось до КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» із клопотанням про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування на території м. Василькова, вул. Тракторна, 46, Київської області. У зв`язку з чим, КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» розроблено відповідну технічну документацію.

Відповідно до ч. 14 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується, а саме, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Доказів погодження зазначеної технічної документації учасниками справи суду надано не було, а тому, ураховуючи, що записи про право власності та право користування (похідне) вносилися державним реєстратором до Державного реєстру прав одночасно, то зазначені записи (у тому числі і запис про власника земельної ділянки самої Васильківської міськради) здійсненні із порушенням вимог чинного на той час законодавства.

Водночас, судом беруться до уваги ті обставини, що у відповідача з 2007 року зареєстровано право власності на нерухоме майно (нежитлові будівлі), що розташовані на спірній земельній ділянці, наявне право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло на підставі державного акта від 07.12.1971.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст. 141 цього Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

У зв`язку з чим, суд вважає, що скасування запису про право постійного користування земельною ділянкою, у даному випадку, не є ефективним способом захисту права власника без оспорювання державного акта, що посвідчує відповідне право. Отже, обраний позивачем спосіб захисту не втілює безпосередню мету, якої останній прагне досягти, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відтак суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

6.4. Щодо надання відповідного дозволу Васильківської міськрадою, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV (у редакції від 01.01.2016) у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України (у випадках, передбачених законом).

Проаналізувавши зміст вищевказаних приписів суд зазначає, що дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) надається, зокрема, органом місцевого самоврядування для передачі земельних ділянок комунальної власності у користування, тоді як передача у користування земельної ділянки Васильківському шкіряному заводу №4 та у подальшому відповідачу як правонаступнику була здійснена у 1971 році на підставі чинного на той час законодавства.

7. Щодо судових витрат

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову Васильківської міської ради Київської області до Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» про скасування запису в Державному реєстрі відмовити.

2. Судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 921,00грн покласти на Васильківську міську раду Київської області.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04.09.2020.

Станом на 04.09.2020 рішення законної сили не набрало.