ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Справа№ 911/1150/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.06.2020

у справі №911/1150/20 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі:

1. Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства

2. Державного підприємства "Іванківське лісове господарство"

до 1. Феневицької сільської ради

2. Іванківської районної державної адміністрації

3. Приватного підприємства "Іванків-Ігма"

про визнання недійсним та скасування розпорядження та визнання недійсним договору оренди землі,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01 червня 2020 року позовна заява Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області додані до неї документи повернуті заявнику.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки Київське обласне управління лісового та мисливського господарства (позивач 1) та Державне підприємство "Іванківське лісове господарство" (позивач 2) є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, однак ними не здійснюється захист інтересів держави; позивач 2 не є являється державною компанією і чинне законодавство не містить визначення поняття "державна компанія", а тому представництво прокурором інтересів держави в особі вказаного державного підприємства не суперечить положенням ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 серпня 2020 року; зобов`язано прокурора протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали направити копію апеляційної скарги позивачам, докази направлення надати суду, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

17 серпня 2020 року від прокурора, на виконання вимог ухвали суду, надійшли докази направлення копії апеляційної скарги позивачам.

Відповідачі не скористались правом подати відзиви на апеляційну скаргу, хоча були належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, головуючий суддя (суддя - доповідач) Козир Т.П. перебувала у відпустці з 03.08.2020 по 04.09.2020, тому апеляційна скарга розглядається після виходу судді-доповідача з відпустки.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020, у зв`язку із перебуванням суддів Коробенка Г.П. та Кравчука Г.А. у відпустках, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2020 року Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (позивач 1) та Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" (позивач 2) до Феневицької сільської ради (відповідач 1), Іванківської районної державної адміністрації (відповідач 2), Приватного підприємства "Іванків-Ігма" (відповідач 3), у якій просив суд:

- визнати поважними причини пропуску строків позовної давності за даним позовом;

- визнати недійсним та скасувати розпорядження Іванківської РДА "Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду" від 16.05.2011 № 449;

- визнати недійсним типовий договір оренди землі від 15.02.2012, укладений між ПП "Іванків-Ігма" та Феневицькою сільською радо Іванківського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка, яка передана в оренду за спірними розпорядженнями і договором, накладається на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП "Іванківське лісове господарство" в кварталі №50 Феневицького лісництва, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та не може передаватися в оренду для комерційних цілей, тому спірне розпорядження, яке прийняте відповідачем 1 поза межами власних повноважень, з порушенням норм Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, підлягає скасуванню, а укладений на його підставі договір оренди - визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.05.2020 позовну заяву було залишено без руху. Зобов`язано прокурора усунути зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви, подавши до суду упродовж десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху наступні документи:

- письмові пояснення з обґрунтуванням відповідності наявності підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" приписам абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру";

- докази повідомлення про звернення до суду з даною позовною заявою Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство "Іванківське лісове господарство";

- докази доплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви в розмірі 362 грн.;

- належним чином засвідчені копії письмових доказів доданих до матеріалів позовної заяви.

На виконання зазначеної ухвали від прокурора надійшов лист від 22.05.2020, у в якому прокурор повідомив про усунення недоліків позовної заяви.

У поданому листі прокурор, в обґрунтування наявності підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" приписам абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", посилався на те, що позивачі є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, згідно положень ст. 28 Лісового кодексу України.

Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство", яке, на думку прокурора, не є державною компанією та зазначає, що законодавство України не містить визначення поняття "державна компанія". У зв`язку з порушенням інтересів держави, пред`явлення позову у цій справі в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" викликано саме захистом інтересів держави в суді, оскільки вказане підприємство, як уповноважений орган з управління лісовим та мисливським господарством, не вжило заходів щодо повернення незаконно переданої в оренду земельної ділянки лісового господарства.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Київської області від 01 червня 2020 року позовну заяву повернуто прокурору.

В обґрунтування підстав для повернення позовної заяви суд першої інстанції послався на те, що звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" прокурором порушено приписи абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до яких не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Оскільки прокурор не усунув недоліки позовної заяви в частині належного обґрунтування законних підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" приписам абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", позовна заява, згідно з ч. 4 ст. 174 ГПК України, вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру".

Так, відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частиною 4 ст. 53 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Отже, прокурор повинен визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті (вказаний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, прокурор зазначив, що вказані ним уповноважені органи - Київське обласне та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства та Державне підприємство "Іванківське лісове господарство", за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам, не вжили своєчасних заходів щодо подання позову про визнання недійсним розпорядження та типового договору оренди, що стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі ДП "Іванківське лісове господарство" - як лісокористувача, та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, як органу управління державним майном, що перебуває у користуванні державного підприємства з позовом до суду в інтересах держави.

Однак, при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суд першої інстанції встановив, що подання позову прокурором в інтересах державного підприємства не відповідає положенням абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яким встановлено, що не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

У зв`язку із цим ухвалою Господарського суду Київської області від 08.05.2020 позовну заяву було залишено без руху, зобов`язано прокурора, зокрема, надати письмові пояснення з обґрунтуванням відповідності наявності підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" приписам абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор, на виконання вказаної ухвали, подав лист від 22.05.2020, у якому вказав, що відповідно до ст. 28 Лісового кодексу України питання здійснення контролю за дотриманням лісового законодавства та питання збереження лісів покладено на центральні органи з питань лісового господарства у сфері лісових відносин та територіальні відділення цього органу на місцях. Згідно з Положенням про Київське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 04.07.2007 №233, таким територіальним відділенням в Київській області є Київське обласне управління лісового та мисливського господарства та Державне підприємство "Іванківське лісове господарство", яке згідно зі Статутом, входить до сфери управління Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, отже вони є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також ДП "Іванківське лісове господарство" не являється державною компанією.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прокурором не наведено належного обґрунтування законних підстав для здійснення представництва в суді інтересів держави в особі Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" та їх відповідності приписам абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Так, згідно з положеннями частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не допускається, зокрема, здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Зазначена правова норма спеціального законодавчого акта, який визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, чітко врегульовує підстави та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді і зазначеним законом прямо заборонено здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Прокурором в якості другого позивача визначено Державне підприємство "Бориспільське лісове господарство".

Доводи прокурора про те, що вказане підприємство не відноситься до "державних компаній", критично оцінюється апеляційним господарським судом, оскільки створення та діяльність державних компаній (суб`єктів господарювання державного сектора економіки) здійснюється відповідно до вимог Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Частина друга статті 22 ГК України визначає, що суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Статтею 73 ГК України визначено поняття державного унітарного підприємства та встановлено вимогу щодо найменування державного унітарного підприємства, зокрема те, що воно повинно містити слова "державне підприємство".

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Державне підприємство "Іванківське лісове господарство" має організаційно-правову форму "державне підприємство", є самостійною юридичною особою, з відповідною процесуальною дієздатністю яка дозволяє самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів в суді, у тому числі як землекористувача спірної земельної ділянки.

При цьому, відповідно до положень Лісового кодексу України, зокрема статті 17, спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам надаються у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку. Однак, норми вказаного кодексу на наділяють такі підприємства повноваженнями органу державної влади.

Прокурор, в якості підтвердження наявності у вказаного державного підприємства владних повноважень у спірних правовідносинах, у позові, листі від 22.05.2020 та у апеляційній скарзі посилається на Положення і Статут, однак не надав їх до матеріалів справи.

Посилання прокурора на статтю 28 Лісового кодексу України також є безпідставними, оскільки нормами вказаної статті визначаються повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, яким наразі є Державне агентство лісових ресурсів України.

Отже, у порушення наведеної в частині 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прямої заборони, даний позов заявлений прокурором в інтересах державного підприємства, яке не є органом державної влади або іншим суб`єктом владних повноважень. Навпаки, визначений прокурором позивач 2 є самостійним суб`єктом господарювання з повним обсягом процесуальної дієздатності, який має всі процесуальні можливості для самостійного захисту своїх прав та інтересів у суді.

Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №906/853/17, предметом розгляду якої був позов прокурора в інтересах держави в особі Державно підприємства "Лугинське спеціалізоване лісове господарство".

Щодо посилань прокурора на правові позиції Верховного Суду у постанові від 21.01.2019 у справі №909/516/18, то вони не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки у вказаній справі позов подавався прокурором в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром", повноваження якого визначаються іншими нормами чинного законодавства, зокрема Законом України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Частиною 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З урахуванням наведеного, враховуючи викладені у даній постанові правові позиції Верховного Суду, місцевий господарський суд прийшов до юридично правильного висновку щодо повернення позовної заяви, оскільки прокурор не усунув недолік позовної заяви у встановлений судом строк.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 01 червня 2020 року - без змін.

2. Справу передати на розгляд до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 07.09.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова