ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/926/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа"(08700, Київська область, місто Обухів, вулиця Володимира Чаплінського, будинок 3)

про стягнення 99097,53 грн

без виклику представників сторін

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" (далі - відповідач) 99097,53 грн, з яких 79105,07 грн пені, 7247,30 грн 3% річних та 12745,16 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору № 1407/16-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 21.12.2015, несвоєчасно сплатив вартість переданого природного газу за період січень-квітень 2016 року, внаслідок чого на підставі п. 7.2 договору йому було нараховано пеню, а також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні.

Ухвалою від 21.04.2020 Господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, справу ухвалив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 21.05.2020 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 29.05.2020 (включно).

Копія відповідної ухвали отримана сторонами, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№357, 535.

12.05.2020, з дотриманням встановленого строку, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, відповідач зазначає, що розрахунки проводились за спожитий природний газ власними кошитами підприємтсва, а також за рахунок взаємозаліків, які проводились згідно укладених між сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які змінюють порядок і строк здійснення взаєморозрахунків (здано для відпралення до суду відділеннюю зв`язку № 3 м. Обухова Київської області).

21.05.2020, з дотриманням встановленого строку, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що як вбачається із бухгалтерських операцій та банківських виписок, відповідач розраховувався із простроченням за використаний природний газ і власними коштами, що також враховано позивачем при здійсненні нарахувань штрафних та фінансових санкцій (здано для відпралення до суду відділеннюю зв`язку № 1 м. Києва - 19.05.2020).

29.05.2020 від відповідача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що відповідний документ є запереченнями відповідача на відповідь на відзив, які подані у встановлений строк. Відповідач заперечує проти того, що позивач наполягає стягнути штрафні санкції з відповідача незалежно від розрахунків, які здійснювалися згідно Спільних протокольних рішень відповідно до Постанови КМУ №20 від 11.01.2005.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) (на даний час - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та Комунальним підприємством "Обухіврайтепломережа" (споживач) укладено договір № 1407/16-ТЕ-17 постачання природного газу.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язався предати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 р. по 31.03.2016 р. газ обсягом до 920,0 тис.куб.м.

Право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 р. № 758 (п. 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб.м газу за цим договором становить 1770,74грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 договору).

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 8.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 до 31 березня 2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.договору).

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015 та додатковою угодою № 2 від 29.01.2016 до договору № 1407/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015 сторони внесли зміни до деяких пунктів договору.

Додатковою угодою № 3 від 18.03.2020 до договору, сторони, зокрема, вирішили в п. 6.1 додати останній абзац в наступній редакції:

сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору, укладення договору (ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком споживача сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України;

Також, статтю 8 «Відповідальність сторін Договору» доповнити п. 8.6 в наступній редакції:

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договору (ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком споживача сплатити на користь постачальника неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором (ами) про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим договором " .

31.03.2016 між сторонами укладена додаткова угода №4, зокрема, додано п. 2.1 ст.2 : «постачальник передає споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 110 тис.куб.м.

Сторонами погоджено, що абзац другий п. 6.1 ст. 6 буде викладно у наступній редакції: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу».

Також, статтю 12 викладено наступним чином: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 до 30 квітня 2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору № 1407/16-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015 позивач протягом січня - квітня 2016 року передав відповідачу газ на загальну суму 1527703,05грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від: 31.01.2016 на суму 638477,38 грн., 29.02.2016 на суму 461536,54грн., 31.03.2016 на суму 403830,89грн., 30.04.2016 на суму 23858,24грн., підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

На підтвердження проведення відповідачем оплат за поставлений позивачем природний газ, позивач надав сальдо по Комунальному підприємству "Обухіврайтепломережа", довідку по операціях по Підприємству Комунальному підприємству "Обухіврайтепломережа" за спірним договором та банківські виписки по рахунку позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Комунальним підприємством "Обухіврайтепломережа" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", з метою погашення взаємної заборгованості, складено та підписано наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України:

- №961 від 18.03.2016 на суму 279300грн,

- №1235 від 15.04.2016 на суму 376200грн,

- №1525 від 18.05.2016 на суму 33400грн,

- №1724 від 16.06.2016 на суму 26500грн,

- №3429 від 20.12.2016 на суму 212303,05грн.

На виконання вказаних спільних протокольних рішень відповідач перерахував позивачу грошові кошти, що підтверджується наступними платіжними дорученнями за № 48 від 22.03.2016 на суму 279300,00грн, №49 від 21.04.2016 на суму 376200,00грн, №50 від 20.05.2016 на суму 33400,00грн, №51 від 29.06.2016 на суму 26500,00грн, №57 від 27.12.2016 на суму 212303,05грн.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення до суду відповідачем заборгованість погашена, однак прострочення сплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений п.6.1 відповідного договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Договором визначено, що у разі невиконання споживачем п.6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.8.2 договору).

Таким чином, зважаючи на порушення строку виконання зобов`язань, позивач набув права вимагати від відповідача сплати втрат від інфляції, процентів та пені.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що розрахунки за договором № 1407/16-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 21.12.2015 здійснено з порушенням строків, встановлених вказаним договором.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлений позивачем природний газ здійснювався: шляхом перерахування відповідачем позивачу власних коштів (19.02.2016 на суму 100000,00грн та 29.03.2016 на суму 500000,00грн), так і шляхом підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (29.03.2016 на суму 279300,00 - СПР №961 від 18.03.2016; 21.04.2016 на суму 376200,00грн - СПР №1235 від 15.04.2016; 25.05.2016 на суму - 33400,00грн - СПР №1525 від 18.05.2016, 29.06.2016 на суму 26500,00грн - СПР №1724 від 16.06.2016; 27.12.2016 на суму 212303,05грн - СПР №3429 від 20.12.2016).

При цьому, 03.11.2016 прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який набрав чинності 30.11.2016.

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ст. 1, 2 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

П. 1.2. договору визначено, що газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої населенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач частину заборгованості на суму 638477,38грн за актом січня 2016 року та 461536,54грн за актом лютого 2016 сплатив до набрання чинності вищезазначеним законом (до 30.11.2016), а іншу частину на суму 403830,89грн за актом березня 2016 року, 23858,24грн за актом квітня 2016 року - після набрання чинності законом (27.12.2016).

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Зі змісту з ст.ст. 4, 5, 6 вказаного Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відтак, до заборгованості, що виникла і погашена до набрання чинності відповідним Законом, не можуть бути застосовані передбачені таким Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Таким чином, виконання ч. 3 ст. 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Отже, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 24.04.2018 у справі № 914/3118/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 914/102/17, від 16.04. 2018 у справі № 905/375/17, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18.

Зважаючи на вище викладене, щодо заборгованості відповідача за актами січня-лютого 2016 року на суми 638477,38грн та 461536,54грн, яка сплачена до набрання чинності відповідним Законом, вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, у зв`язку зі списанням останніх в силу вимог імперативної норми зазначеної у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

При цьому, щодо решти заборгованості на суму 403830,89грн за актом березня 2016 року, 23858,24грн за актом квітня 2016, яка сплачена після набрання законної сили вище вказаного закону, суд вбачає відсутність правових підстав для стягнення пені, 3% річних, втрат від інфляції, оскільки нарахування здійснено на кошти, які сплачені на підставі спільних протокольних рішень, які держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету.

Як вбвчається, держава визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 917/536/19.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, а сторони, підписавши СПР, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Цей правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи , суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" про стягнення 99097,53 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Суддя В.М. Антонова