ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1057/20

За позовом: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (Рівненська область, м. Вараш, 34400, код 05425046)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» (вул. Дальницька, буд. 43/15, м.Одеса, 65005 ; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

За участю представників сторін:

Від позивача: Годицький А.І. - на підставі довіреності №768 від 27.05.2020р.;

Від відповідача: Козак Р.Д. - на підставі ордеру серії ОД №305043 від 06.05.2020р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» про стягнення пені у сумі 163 526 грн 96 коп., штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 88 690 грн 55 коп., штрафу за поставку неякісної продукції у сумі 85 757 грн 04 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.04.2020р. позовну заяву ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1057/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 12.05.2020р.

08 травня 2020р. до суду від ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, в обґрунтування якої відповідач послався на те, що згідно платіжного доручення №3185 від 06.04.2020р. судовий збір за подачу позовної заяви у справі №916/1057/20 було сплачено відокремленим підрозділом «Рівненська атомна електрична станція», а не ДП «НАЕК «Енергоатом», що є порушенням ст.2 Закону України «Про судовий збір», адже відокремлений підрозділ виключно у визначених чинним законодавством випадках має право діяти в інтересах юридичної особи.

Зазначене клопотання судом було розглянуто в судовому засіданні 12.05.2020р. та протокольною ухвалою суду від 12.05.2020р. у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено, з урахуванням того, що відповідно до п.3.11 Статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» підприємство може створювати філії, представництва, інші відокремлені підрозділи, які не мають статусу юридичної особи і діють на основі положень про них, затверджених підприємством. Згідно п.2.6 Положення про відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом», затвердженого ДП «НАЕК «Енергоатом» 18.11.2015р., відокремлений підрозділ самостійно сплачує судові витрати по судових справах, в яких він діє від імені Компанії і представляє її інтереси.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2020р. відкладено розгляд справи на 25.05.2020р.

Ухвалою суду від 25.05.2020р. задоволено клопотання відповідача у справі про розгляд справи №916/1057/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.06.2020р. Протокольною ухвалою суду від 17.06.2020р. підготовче засідання відкладено на 13.07.2020р.

У судовому засіданні, що відбулося 13.07.2020р. протокольною ухвалою судом було закрито підготовче провадження у справі №916/1057/20 та призначено розгляд справи по суті на 31.07.2020р. Протокольною ухвалою від 31.07.2020р. розгляд справи по суті відкладено на 21.08.2020р.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, що надійшла до суду 22.06.2020р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 20.05.2020р., запереченнях проти відповіді на відзив, що надійшли до суду 02.07.2020р.,

Крім того, 12.05.2020р. відповідач подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позивач у справі зазначив, що 18.03.2019р., за наслідками закупівлі UA-2018-12-27-000716-с згідно Закону України «Про публічні закупівлі» (процедура закупівлі-відкриті торги), між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (Замовник) та ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №53-122-01-19-07778, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1, яка є додатком №1 до Договору.

Позивач зазначив, що генеральним директором відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» є Павлишин П.Я., який діє на підставі Положення про відокремлений підрозділ та довіреності, що видана ДП «НАЕК «Енергоатом» 22.03.2016р. та зареєстрована за реєстровим №400, яка містить перелік повноважень, які Павлишин П.Я. може здійснювати від імені ДП «НАЕК «Енергоатом», зокрема, укладати договори та правочини, в межах ціни окремого договору (правочину) 5 000 000 грн для товарів і послуг та 10 000 000 грн для робіт, за винятком укладення договорів, пов`язаних із вивезенням відпрацьованого палива, постачанням ядерного палива, створенням централізованого запасу устаткування, страхуванням. Обмеження щодо суми не розповсюджуються на договори (правочини) про закупівлю товарів, робіт і послуг за результатами процедур закупівель, проведених тендерним комітетом ДП «НАЕК «Енергоатом», а також на договори (правочини) на виконання робіт та надання послуг іншим юридичним та фізичним особам.(п.6 довіреності). Згідно 22 довіреності, повноваження, що передбачені п.п.6,7,8 цієї довіреності, надані Павлишину П.Я. з правом передоручення відповідним заступникам генерального директора відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за напрямами діяльності, які в межах повноважень, визначених посадовими інструкціями, виробничими та організаційно-розпорядчими документами відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» здійснюють керівництво договірною діяльністю і несуть персональну відповідальність за відповідними її напрямами.

З урахуванням зазначеного, від імені ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» зазначений Договір поставки №53-122-01-19-07778 було підписано Шарлоімовим Сергієм Володимировичем, який є заступником генерального директора з забезпечення виробництва відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» та діяв на підставі Положення і довіреності від 04.07.2016р. за реєстровим номером 1356, якою його наділено повноваженнями щодо укладання договорів та інших правочинів, в межах ціни окремого договору (правочину) 5 000 000 грн для товарів і послуг, за винятком укладення договорів, пов`язаних із вивезенням відпрацьованого палива, постачанням ядерного палива, створенням централізованого запасу устаткування, страхуванням.

Відповідно до п.2.2 Договору загальна сума Договору складає 1 267 007 грн 92 коп.

Згідно п.3.1 Договору сторонами погоджено, що продукція поставляється Постачальником на умовах поставки DDP Інкотермс-2010 в строк 30 днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, Рівненська обл., склад РВ ВП «Складське господарство ДП «НАЕК «Енергоатом».

Позивач зазначає, що Договір було оприлюднено 20.03.2019р., у зв`язку з чим перебіг строку поставки закінчився 19.04.2019р.

Відповідно до п.8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоотримувача продукції.

Як зазначає позивач, ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» здійснило поставку продукції з порушенням умов Договору, а саме:

-13.06.2019р. за видатковою накладною №251 від 13.06.2019р. поставлено продукцію на суму 103 468 грн 86 коп.;

-16.07.2019р. за видатковою накладною №340 від 16.07.2019р. поставлено продукцію на суму 41 342 грн 40 коп.;

-16.07.2019р. за видатковою накладною №112 від 09.07.2020р. поставлено продукцію на суму 250 574 грн 34 коп.;

-23.07.2019р. за видатковою накладною №487 від 23.07.2019р. поставлено продукцію на суму 73 569 грн 60 коп.;

-30.07.2019р. за видатковою накладною №619 від 30.07.2019р. поставлено продукцію на суму 189 636 грн;

-13.08.2019р. за видатковою накладною №237 від 13.08.2019р. поставлено продукцію на су-му 79 341 грн 60 коп.;

-08.11.2019р. за видатковою накладною №187 від 08.11.2019р. поставлено продукцію на суму 25 884 грн.;

-26.11.2019р. за видатковою накладною №600 від 26.11.2019р. поставлено продукцію на суму 51 768 грн.;

-03.12.2019р. за видатковою накладною №86 від 03.12.2019р. поставлено продукцію на суму 127 694 грн 40 коп.;

-10.12.2019р. за видатковою накладною №243 від 10.12.2019р. поставлено продукцію на суму 60 336 грн.;

-17.12.2019р. за видатковою накладною №465 від 17.12.2019р. поставлено продукцію на суму 68 904 грн.;

-26.12.2019р. за видатковою накладною №689 від 24.12.2019р. поставлено продукцію на суму 49 381 грн 20 коп.

При цьому, позивач зазначає, що датою фактичної поставки продукції за видатковою накладною №112 від 09.07.2019р. є 16.07.2019р. Відповідно до п.8.4 Договору перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності та передачі належним чином оформлених товарно-супровідних документів. Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажотримувачем продукції.

Також позивач зазначає, що частина поставленої відповідачем продукції на загальну суму 428 785 грн 20 коп. за результатами вхідного контролю була визнана неякісною, що підтверджується довідками про виявлені невідповідності №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р., №Д1-2-169 від 19.08.2019р., №Д1-2-246-1 від 10.12.2019р., №Д1-2-254-1 від 20.12.2019р., №Д1-2-260-1 від 21.12.2019р. З урахуванням зазначеного, неякісна продукція була повернута Постачальнику та отримана без зауважень представниками ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ»: Бондаруком С.В. згідно накладної-вимоги №1212 від 13.08.2019р. на суму 263 205 грн 60 коп. за довіреністю від 12.08.2019р., згідно накладної-вимоги №1910 від 17.12.2019р. на суму 46 591 грн 20 коп. за довіреністю від 17.12.2019р. згідно накладної-вимоги №2103 від 24.12.2019р. на суму 39 646 грн 80 коп. за довіреністю від 23.12.2019р.; Свірідкіним О.В. згідно накладної-вимоги №1391 від 12.09.2019р. на суму 79 341 грн 60 коп. за довіреністю від 12.09.2019р.

При цьому, як зазначає позивач, у п.5.1 Договору сторони погодили, що Постачальник гарантує відповідність якості продукції, що поставляється по даному договору, вимогам нормативної документації для даного виду продукції. Вимоги якості продукції зазначені у п.4.2 Договору, а саме: якість продукції повинна відповідати умовам договору та технічним вимогам (додаток 2 до Договору). Технічні вимоги до Договору містять умови щодо якості продукції зазначені у колонці 3 (ГОСТ.ДСТУ, ТУ.У) та колонці 4 (технічна характеристика).

Позивач зазначає, що відповідно до умов п.9.1 Договору у випадку порушення строків поставки Постачальник зобов`язується сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення Постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та комплектності, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє Постачальника від виконання зобов`язань за Договором.

При цьому, позивач також посилається на положення ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, відповідно до якої штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, та на положення ч.2 ст.231 зазначеного кодексу, відповідно до якої у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач вважає, що у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, якими є штраф та пеня.

Також позивач вважає, що оскільки Договором не було передбачено строку для здійснення заміни неякісної продукції, Постачальник повинен був здійснити заміну неякісної продукції на протязі строку дії Договору - по 30.12.2019р., відповідно, перебіг позовної давності розпочався 31.12.2019р.

Крім того, позивач зазначив, що розрахунок штрафних санкцій здійснено з ціни (вартості) продукції, яка включає ПДВ, і в даних господарських відносинах саме відповідач є платником ПДВ, так як здійснює постачання (продаж) продукції.

З урахуванням зазначеного, посилаючись на приписи ст.ст 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 216,218, 230-232, 270 Господарського кодексу України, позивач просить суд стягнути з ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» пеню у сумі 163 526 грн 96 коп., штраф за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 88 690 грн 55 коп., штраф за поставку неякісної продукції у сумі 85 757 грн 04 коп.

Позивач також вважає, що у даному випадку у суду відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст.233 Господарського кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі ст. 549 Цивільного кодексу України відповідач вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової (господарсько-правової) відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором поставки, свідчить про порушення положень ст.61 Конституції України.

Крім того, відповідач вважає, що пеня підлягає застосуванню виключно внаслідок порушення грошових зобов`язань, що узгоджується зч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, який має вищу юридичну силу над Господарським кодексом України, та з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Також відповідач вважає, що у Довідках про виявлені невідповідності №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р., №Д1-2-169 від 19.08.2019р., №Д1-2-246-1 від 10.12.2019р., №Д1-2-254-1 від 20.12.2019р.,№Д1-2-260-1 від 21.12.2019р. не наведено положень нормативно-правових актів з питань якості продукції, яким, на думку позивача, поставлена продукція не відповідає. На думку відповідача, зазначені Довідки були створені задля створення хибного уявлення про обставини справи і на їх підставі неможливо встановити обставини, якими позивач ґрунтує свої вимоги, у зв`язку з чим до цим Довідок слід застосувати наслідки невідповідності встановленим ст.ст.76,78 ГПК України вимогам належності та достовірності доказів.

Відповідач вважає, що положення Стандарту ДП «НАЕК «Енергоатом» СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» є обов`язковими лише для позивача, а не для виробників та постачальників продукції, а відтак, складені на підставі наведеного Стандарту Довідки відображають виключно суб`єктивну думку позивача стосовно відповідності або невідповідності поставленої відповідачем продукції встановленим вимогам.

На думку відповідача, він взагалі не є належним відповідачем за позовними вимогами, що випливають з відповідності чи невідповідності продукції встановленим вимогам, адже, він не є виробником продукції, що була поставлена.

Враховуючи матеріали позовної заяви, відповідач вважає, що до Договору поставки №53-122-01-19-07778 від 18.03.2019р. мають бути застосовані наслідки його підписання неналежною особою, адже, він підписаний іншою особою ніж Павлишин П.Я. без наведення у Договорі відповідних підстав, у зв`язку з чим такий договір є неукладеним або нікчемним внаслідок порушення публічного порядку його укладення.

Також, відповідач зауважив, що з огляду на положення абз.2 п.3 ч.1 ст.31, ч.11 ст.29, ч.7 ст.33 Закону України «Про публічні закупівлі», 19.03.2019р. ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» направило на адресу відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» лист за вих.№19-03.19/1 про відмову від укладення договору поставки. Однак, посадові особи позивача, маючи підписаний відповідачем проект договору поставки, який надавався ще 07.02.2019р., внесли о нього номер та дату укладання -» 18 березня 2019р» та оприлюднили його 20.03.2019р.

Відповідач вважає, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені, на стягненні якої наполягає позивач, у частині невірного обрахування строку. Зокрема, датою, з якої починається нарахування штрафних санкцій, позивач зазначив 20.04.2019р. та останнім розрахунковим днем зазначив 20.10.2019р. (включно), що складає 184 дні нарахування, натомість як шість місяців становить 183 дні, у зв`язку з чим кінцевою датою нарахування є 19.10.2019р. (включно).

Крім того, відповідач вважає, що позивачем невірно зроблено розрахунок пені за видатковою накладною №112 від 09.07.2019р., за якою позивач вважає, що поставка відбулася 16.07.2019р. Але, як зазначає відповідач, дату « 16.07.2019р.» позивачем було внесено додатково рукописно біля графи для підпису отримувача. При цьому, на екземплярі видаткової накладної №112 від 09.07.2019р., який наявний у відповідача, відсутній зазначений рукописний допис. З урахуванням зазначеного, відповідач наполягає на тому, що поставка товару за видатковою накладною №112 від 09.07.2019р. відбулася саме 09.07.2019р. і позивач не довів іншого. За таких обставин, нарахування пені за прострочення поставки товару за видатковою накладною №112 від 09.07.2019р., може відбуватися саме з урахуванням дати поставки товару « 09.07.2019р.».

Таким чином, за розрахунком відповідача, розмір пені складає 161 243 грн 86 коп.

Відповідач також вважає, що з урахуванням положень п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, позивачем неправомірно враховано ПДВ під час розрахунку штрафних санкцій за порушення господарських зобов`язань, у зв`язку з чим завищено суми штрафних санкцій.

ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» також вважає, що наявні підстави для зменшення судом розміру штрафних санкцій, з урахуванням положень ст.233 Господарського кодексу України, адже, нараховані штрафні санкції, на думку відповідача, є надмірними, відповідач виконав свої зобов`язання на 88,55%, відсутні документально підтверджені збитки позивача чи інших осіб, майновий стан відповідача значно гірший від майнового стану позивача. При цьому, відповідач зазначає, що він втратив інтерес в Договорі поставки ще до його укладення (отримання підписаного з боку позивача примірника Договору) та відмовився від його укладання ще листом від 19.03.2019р. за №19-03.19/1, і така відмова була спрямована на уникнення збитків позивача та відповідача внаслідок неможливості виконання Договору поставки.

Крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 68 509 грн 44 коп. за поставку неякісної продукції, що випливають з поставки товарів, неналежна якість яких встановлена ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» згідно довідок «Про виявлені невідповідності на стані ВК-1» №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р. та №Д1-2-169 від 19.08.2019р., та зазначає, що згідно ч.8 ст.269 Господарського кодексу України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги, що випливають з поставки товарів, неналежна якість яких встановлена згідно довідок №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р. могли бути пред`явлені позивачем виключно у період з 07.08.2019р. по 06.02.2020р., а позовні вимоги, що випливають з поставки товарів, неналежна якість яких встановлена згідно довідки №Д1-2-169 від 19.08.2019р. могли бути пред`явлені позивачем виключно у період з 20.08.2019р. по 19.02.2020р.

Як зазначає відповідач, позивачем не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності. Згідно ж положень ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з матеріалів справи судом встановлено, що 18.03.2019р., за наслідками закупівлі UA-2018-12-27-000716-с згідно Закону України «Про публічні закупівлі» (процедура закупівлі-відкриті торги), між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (Замовник) та ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» (Постачальник) було укладено Договір поставки №53-122-01-19-07778, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1, яка є додатком №1 до Договору.

Дійсно, листом-відмовою від 19.03.2019р. ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» повідомило ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» про відмову від укладання Договору про закупівлю, у відповідь на що Замовник наполягав на виконанні Договору поставки №53-122-01-19-07778. Виходячи з матеріалів справи, ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» погодилося з тим, що Договір є укладеним та приступило до виконання своїх зобов`язань за Договором.

Як вбачається з тексту Договору поставки №53-122-01-19-07778 від імені Замовника він мав бути підписаний генеральним директором відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» Павлишиним П.Я. на підставі довіреності від 22.03.2016р., зареєстрованої в реєстрі за №400. Але, як встановлено в ході розгляду справи, зазначений Договір від імені Замовника було підписано Шарлоімовим Сергієм Володимировичем, який є заступником генерального директора з забезпечення виробництва відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» та діяв на підставі Положення і довіреності від 04.07.2016р. за реєстровим номером 1356, якою його наділено повноваженнями щодо укладання договорів та інших правочинів, в межах ціни окремого договору (правочину) 5 000 000 грн для товарів і послуг, за винятком укладення договорів, пов`язаних із вивезенням відпрацьованого палива, постачанням ядерного палива, створенням централізованого запасу устаткування, страхуванням. Зазначену довіреність видано Павлишиним П.Я. в порядку передоручення, на підставі п.22 довіреності, що видана ДП «НАЕК «Енергоатом» 22.03.2016р. та зареєстрована за реєстровим №400.

Договір поставки №53-122-01-19-07778 є чинним, у судовому порядку не визнавався недійсним або таким, що є неукладеним, виконувався сторонами, що, у будь-якому випадку підтверджує його укладеність та прийняття сторонами його умов.

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки, адже, відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.1.2 Договору предметом поставки по даному Договору є 42670000-3 Частини та прокладки до верстатів, передбачені специфікацією №1 до даного Договору. Згідно п.4.1 Договору кількість та асортимент продукції визначається у специфікації №1 (додаток №1 до Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору загальна сума Договору складає 1 267 007 грн 92 коп.

Згідно п.3.1 Договору сторонами погоджено, що продукція поставляється Постачальником на умовах поставки DDP Інкотермс-2010 в строк 30 днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, Рівненська обл., склад РВ ВП «Складське господарство ДП «НАЕК «Енергоатом».

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, з моменту укладення Договору поставки №53-122-01-19-07778 між сторонами за цим Договором виникли певні зобов`язання. Зокрема, у Постачальника виникло зобов`язання щодо поставки обумовленої у Договорі продукції, в узгоджені сторонами строки та відповідної якості.

За наявними у справі матеріалами, Договір було оприлюднено 20.03.2019р. отже, перебіг строку поставки закінчився 19.04.2019р. Але, відповідачем у справі поставку продукції було здійснено з порушенням встановленого Договором строку, а саме: -13.06.2019р. за видатковою накладною №251 від 13.06.2019р. поставлено продукцію на суму 103 468 грн 86 коп.; -09.07.2019р. за видатковою накладною №112 від 09.07.2020р. поставлено продукцію на суму 250 574 грн 34 коп.; -16.07.2019р. за видатковою накладною №340 від 16.07.2019р. поставлено продукцію на суму 41 342 грн 40 коп.; -23.07.2019р. за видатковою накладною №487 від 23.07.2019р. поставлено продукцію на суму 73 569 грн 60 коп.; -30.07.2019р. за видатковою накладною №619 від 30.07.2019р. поставлено продукцію на суму 189 636 грн ; -13.08.2019р. за видатковою накладною №237 від 13.08.2019р. поставлено продукцію на су-му 79 341 грн 60 коп.; -08.11.2019р. за видатковою накладною №187 від 08.11.2019р. поставлено продукцію на суму 25 884 грн ; -26.11.2019р. за видатковою накладною №600 від 26.11.2019р. поставлено продукцію на суму 51 768 грн ; -03.12.2019р. за видатковою накладною №86 від 03.12.2019р. поставлено продукцію на суму 127 694 грн 40 коп. ;-10.12.2019р. за видатковою накладною №243 від 10.12.2019р. поставлено продукцію на суму 60 336 грн ;-17.12.2019р. за видатковою накладною №465 від 17.12.2019р. поставлено продукцію на суму 68 904 грн ; -26.12.2019р. за видатковою накладною №689 від 24.12.2019р. поставлено продукцію на суму 49 381 грн 20 коп.

Отже, відповідачем було допущено порушення своїх зобов`язань щодо строків поставки продукції.

При цьому, суд погоджується з позицією відповідача у справі щодо дати поставки продукції за видатковою накладною №112 від 09.07.2020р. та зазначає, що відповідно до ст.3 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( в редакції станом на дату складання видаткової накладної) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст.1 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ст.9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При цьому, відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Крім того, відповідно до п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо..

Відповідно до п.4 зазначеного Положення у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітності підчистки і необумовлені виправлення не допускаються. Помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом «червоного сторно», додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене. Виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом «виправлено» та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення.

Відповідно до п.8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоотримувача продукції.

Доказів того, що фактично продукцію за видатковою накладною №112 від 09.07.2019р. Змовником було отримано 16.07.2019р. ( товарно -транспортної накладної тощо) позивачем до матеріалів справи не надано.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що датою поставки товару є саме дата складання видаткової накладної, а саме - 09.07.2019р.

За приписами ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товарів, які не відповідають за якістю стандартам, технічним умовам, зразкам (еталонам) або умовам договору, постачальник (виробник) зобов`язаний розпорядитися товарами у десятиденний строк, а щодо товарів, які швидко псуються, - протягом 24 годин з моменту одержання повідомлення покупця (одержувача) про відмову від товарів. Якщо постачальник (виробник) у зазначений строк не розпорядиться товарами, покупець (одержувач) має право реалізувати їх на місці або повернути виробникові. Товари, що швидко псуються, підлягають в усіх випадках реалізації на місці.

Згідно п.4.2 Договору якість продукції, що поставляється повинна відповідати умовам Договору та технічним вимогам (додаток №2 до Договору). Зазначені технічні вимоги містять найменування товару, що поставляється, найменування ГОСТ, ДСТУ, ТУ.У тощо, яким має відповідати товар, технічні характеристики товару, що поставляється.

За умовами п.5.1 Договору Постачальник гарантує відповідність якості продукції, що поставляється по даному Договору, вимогам нормативної документації для даного виду продукції.

Відповідно до п.8.1 Договору приймання продукції здійснюється у відповідності з Інструкціями №П-6 від 15.06.1965р. «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» та №П-7 від 25.04.1966р. «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» при наявності товарно -супровідних документів: видаткової накладної або накладної, документів, що підтверджують якість продукції (сертифікат/паспорт/свідоцтво про виготовлення) оригінал або копія, завірена постачальником.

Сторони також домовились, що при виявленні невідповідностей щодо кількості, якості та/або комплектності під час приймання продукції, Замовник зобов`язаний викликати представника Постачальника для складання акту. У випадку неприбуття іногороднього представника Постачальника (виробника) протягом 7 днів після дати виклику складається акт прийомки товару (продукції) по кількості та якості за встановленою формою з представником громадськості або представником іншої організації. (п.8.3.Договору).

Як встановлено судом в ході розгляду справи, частина поставленої ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ», а саме на суму 428 785 грн 20 коп., не відповідала вимогам, визначеним у додатку №2 до Договору, у зв`язку з чим за результатами вхідного контролю була визнана неякісною, що підтверджується довідками про виявлені невідповідності №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р., №Д1-2-169 від 19.08.2019р., №Д1-2-246-1 від 10.12.2019р., №Д1-2-254-1 від 20.12.2019р.,№Д1-2-260-1 від 21.12.2019р.

Відповідач погодився з тим, що дана продукція не відповідає умовам Договору, листом від 12.08.2019р. за №12/08/1 повідомив Замовника про намір забрати цю продукцію 13.08.2019р. та направив для цього свого представника.

За матеріалами справи, неякісна продукція була повернута Постачальнику та отримана без зауважень представниками ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ»: Бондаруком С.В. згідно накладної-вимоги №1212 від 13.08.2019р. на суму 263 205 грн 60 коп. за довіреністю від 12.08.2019р., згідно накладної-вимоги №1910 від 17.12.2019р. на суму 46 591 грн 20 коп. за довіреністю від 17.12.2019р. згідно накладної-вимоги №2103 від 24.12.2019р. на суму 39 646 грн 80 коп. за довіреністю від 23.12.2019р.; Свірідкіним О.В. згідно накладної-вимоги №1391 від 12.09.2019р. на суму 79 341 грн 60 коп. за довіреністю від 12.09.2019р.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.ст.173,175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, визнається майново-господарським зобов`язанням. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи викладене вище, на думку суду, наявні підстави вважати, що ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» допустило порушення своїх зобов`язань щодо поставки продукції належної якості.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором. Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч.7 ст.269 Господарського кодексу України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст. 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

За умовами п.9.1 Договору у випадку порушення строків поставки Постачальник зобов`язується сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення Постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та комплектності, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє Постачальника від виконання зобов`язань за Договором.

Враховуючи матеріали справи, на думку суду наявні підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 88 690 грн 55 коп. за поставку продукції понад 30 діб та штрафу у розмірі 85 757 грн 04 коп. за поставку неякісної продукції.

Але, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.ч.1,5 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Отже, між сторонами у справі виникли господарсько-виробничі відносини.

Згідно ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.8 ст. 269 Господарського кодексу України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Як вже зазначалося вище, про поставку неналежної якості позивач дізнався у момент складання довідок про виявлені невідповідності №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р., №Д1-2-169 від 19.08.2019р., №Д1-2-246-1 від 10.12.2019р., №Д1-2-254-1 від 20.12.2019р.,№Д1-2-260-1 від 21.12.2019р. Отже, позовні вимоги, що випливають з поставки товарів, неналежна якість яких встановлена згідно довідок №Д1-2-161 від 06.08.2019р., №Д1-2-157 від 06.08.2019р. могли бути пред`явлені позивачем виключно у період з 07.08.2019р. по 06.02.2020р., а позовні вимоги, що випливають з поставки товарів, неналежна якість яких встановлена згідно довідки №Д1-2-169 від 19.08.2019р. могли бути пред`явлені позивачем виключно у період з 20.08.2019р. по 19.02.2020р.

З урахуванням зазначеного, враховуючи те, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності, а також положення ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, згідно якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 85 757 грн 04 коп. за поставку неякісної продукції слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 163 526 грн 96 коп., то суд погоджується з позицією позивача у справі щодо невірно визначеного позивачем періоду нарахування пені та невірного розрахунку пені за видатковою накладною №112 від 09.07.2019р., у зв`язку з чим погоджується з розрахунком пені, наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву, згідно якого стягненню підлягає пеня у розмірі 161 243 грн 86 коп.

Стосовно позиції відповідача щодо відсутності правових підстав для одночасного стягнення штрафу та пені у якості відповідальності за одне й те саме правопорушення, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідач, по-перше, вільно трактує положення смт.61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, адже штраф та пеня, виходячи з положень чинного законодавства України, не можна вважати одним видом юридичної відповідальності. Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.231 зазначеного кодексу у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже законодавець передбачив можливість застосування одночасно таких видів відповідальності як пеня та штраф за порушення строків виконання зобов`язання, зокрема, за прострочення понад тридцять днів.

Стосовно клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити таке:

Відповідно до ст. 617 Цивільного Кодексу України, яка кореспондується зі ст.218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, при розгляді питання щодо зменшення неустойки судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Але, відповідачем не наведено винятковості обставин, які б могли бути враховані судом для зменшення штрафних санкцій, адже, відсутність у позивача збитків, що випливають з неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором., не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. На підтвердження свого майнового стану відповідачем будь-яких документів не надано, а посилання на те, що статутний капітал ТОВ «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» становить лише 200 000 грн, що значно менше ніж статутний капітал позивача, який, зокрема, є Державним підприємством заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України, та метою утворення якого є виробництво електроенергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення, забезпечення постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій та підприємствах атомної енергетики, радіаційних аварій у промисловості, взагалі є неприйнятним, та свідчить про намагання відповідача уникнути від відповідальності за допущені порушення зобов`язань.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача.

Також, 05.07.2020р. відповідачем подано клопотання про виключення підробленого документу (видаткової накладної №112 від 09.07.2019р.) з числа доказів по справі. В обґрунтування клопотання про виключення підробленого та недостовірного документу з числа доказів відповідач послався на надання позивачем до матеріалів справи копії видаткової накладної №112 від 09.07.2019р., яка містить рукописний напис дати « 16.07.2019р.», який позивачем було внесено додатково біля графи для підпису отримувача. При цьому, на екземплярі видаткової накладної №112 від 09.07.2019р., який наявний у відповідача, відсутній зазначений рукописний допис. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що позивачем внесено недостовірні дані у видаткову накладну №112 від 09.07.2019р.що є підставою для виключення цієї накладної з числа доказів по справі.

Зазначене клопотання залишено судом без задоволення, видаткову накладну №112 від 09.07.2019р. враховано судом як доказ у справі та при винесенні судового рішення надано правову оцінку даному документу.

Що стосується клопотання відповідача про винесення судом окремої ухвали, згідно якого відповідач вважає, що посадовими особами відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» було допущено порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та при оформленні видаткової накладної №112 від 09.07.2019р. було вчинено злочин, ознаки якого передбачені сч.ч.2-4 ст.358, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.384 Кримінального кодексу України, то на думку суду, враховуючи всі викладені вище судом обставини, воно є безпідставним, не підтвердженим матеріалами справи, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що керуючись рішенням Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», враховуючи що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі), суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає з ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (п.п.21, 23 Рішення).

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням всього викладеного вище, позовні заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» про стягнення - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОКАР ТРЕЙДІНГ» (вул. Дальницька, буд. 43/15, м. Одеса, 65005; ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (Рівненська область, м. Вараш, 34400, код 05425046) пеню у розмірі 161 243 грн 86 коп., штраф за прострочення поставки понад 30 днів у розмірі 88 690 грн 55 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 749 грн 02 коп.

3. В решті позову відмовити.

4.У задоволенні клопотання про винесення окремої ухвали у справі №916/1057/20 - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01 вересня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога