ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 Справа № 917/539/20

Господарський суд Полтавської області , розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Комунального підприємства «Теплоенерго», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Софіївська, 68,

до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5,

про стягнення 616 669,01 грн.

Суддя: Мацко О.С.

Секретар судового засідання: Дяченко Д.Б.

Представники сторін:

від позивача: Запорожець В.В.

від відповідача: Бакланов Д.В.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Комунального підприємства «Теплоенерго» до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення 616 669,01 грн., з яких 383 063,63 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасну оплату наданих послуг з транспортування теплової енергії за договором № 1738 від 18.08.2016 р., 233 605,38 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.04.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

30.06.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за договором на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 р. та рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 р. у справі № 917/743/18.

У відзиві № 10-71/7611 від 08.05.2020 р. (вх. № 5117 від 12.05.2020 р.) відповідач стверджує, що 10.04.2020 р. сторони уклали Угоду про порядок сплати заборгованості № 1231, чим змінили порядок і строки проведення розрахунків за надану послугу з транспортування теплової енергії, а тому, на думку відповідача, предмет спору в даній справі відсутній.

01.07.2020 року позивач подав до суду додаткові пояснення по справі № 04/227 від 26.06.2020 р. (вх. № 6850), у яких зазначив, що в Угоді про порядок сплати заборгованості № 1231 від 10.04.2020 р. сторонами було врегульовано, що вказана Угода не змінює та не скасовує обов`язки сторін зі сплати неустойки, 3 % річних та інфляційних збитків, які можуть бути нараховані за час від моменту настання зобов`язання, що було визнане рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 р. по справі № 917/743/18

і до моменту укладення цієї угоди.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

18.08.2016 року між Комунальним підприємством «Теплоенерго» та Акціонерним товариством «Полтаваобленерго» укладено договір на транспортування теплової енергії № 1738.

Згідно з умовами вказаного договору Компанія (КП «Теплоенерго») зобов`язується транспортувати теплову енергію (в тому числі для надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання) власного виробітку Постачальника (АТ «Полтаваобленерго») місцевими (розподільчими) тепловими мережами (в т.ч. мережами гарячого водопостачання), що знаходяться у власності чи користуванні Компанії, до споживачів Постачальника, а Постачальник зобов`язується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору.

12.11.2019 року господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі № 917/743/18, залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 р., яким стягнуто з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» 4 408 097,07 грн. заборгованості за договором на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 р., 63 658,00 грн. 3% річних, 193736,50 грн. інфляційних, витрати по сплаті судового збору в сумі 69982,38 грн.

Позивач вказує, що відповідач зазначену в рішенні суму заборгованості не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 616 669,01 грн., з яких 383 063,63 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасну оплату наданих послуг з транспортування теплової енергії за договором № 1738 від 18.08.2016 р., 233 605,38 грн. - 3% річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 р., рішення господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 р. у справі № 917/743/18, акт виконаних робіт з транспортування теплової енергії від 30.11.2017 р., рахунок-фактура № СФ-0000423 від 30.11.2017 р. та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову: Угода про порядок сплати заборгованості № 1231 від 10.04.2020 р.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, 12.11.2019 року господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі № 917/743/18, залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 р., яким стягнуто з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» 4 408 097,07 грн. заборгованості за договором на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 р., 63 658,00 грн. 3% річних, 193736,50 грн. інфляційних, витрати по сплаті судового збору в сумі 69982,38 грн.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припиняється та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 383 063,63 грн. та 3 % річних в розмірі 233 605,38 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача з посиланням на укладення сторонами 10.04.2020р. Угоди про порядок сплати заборгованості № 1231, якою змінено порядок і строки проведення розрахунків за надану послугу з транспортування теплової енергії, судом відхиляються, оскільки даною угодою чітко передбачено, що вона не змінює та не скасовує обов`язки сторін зі сплати неустойки, 3 % річних та інфляційних збитків, які можуть бути нараховані за час від моменту настання зобов`язання, що було визнане рішенням господарського суду Полтавської області від 12.11.2019 р. по справі № 917/743/18 і до моменту укладення цієї угоди. Дане положення угоди, на переконання суду, не суперечить чинному законодавству та узгоджується з принципом свободи договору, який є одним з основних засад цивільного законодавства.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Софіївська, 68, ) 383 063,63 грн. втрат від інфляції за несвоєчасну оплату наданих послуг з транспортування теплової енергії за договором № 1738 від 18.08.2016 р., 233 605,38 грн. 3% річних, 9 250,04 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України з урахуванням п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення буде складено 09.09.2020 р.

Суддя О.С. Мацко