УХВАЛА

м. Київ

28.08.2020Справа № 910/12313/20

Суддя Господарського суду міста Києва Удалова О.Г., розглянувши матеріали

позовної заяви Київської міської ради

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2»

про зобов`язання передати гуртожитки з приватної власності у комунальну,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася Київська міська рада (далі - позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» (далі - відповідач) про:

- зобов`язання відповідача передати гуртожиток на вулиці Салютна, будинок 1, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на безкомпенсаційній основі;

- зобов`язання відповідача передати гуртожиток на вулиці Серпова, 9, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на безкомпенсаційній основі;

- зобов`язання відповідача передати гуртожиток на вулиці Академіка Туполєва, 18-д, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на безкомпенсаційній основі;

- зобов`язання відповідача передати гуртожиток на вулиці АкадемікаТуполєва, 16-і, до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на безкомпенсаційній основі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що з 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 102,00 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено чотири вимоги майнового характеру.

Зокрема, Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", на який, серед іншого, посилається позивач, регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Механізм набуття територіальними громадами таких об`єктів нерухомості як гуртожитки визначений у ст. 14 вказаного вище Закону, згідно з якою гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один з таких способів: 1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

Передача в будь-який спосіб, визначений законодавством, гуртожитку передбачає набуття у власність територіальної громади такого об`єкту для подальшої реалізації мешканцями прав приватизації.

Позивач стверджує, що спірні гуртожитки належать на праві приватної власності відповідачу. Правовою метою позивача при поданні позову та його подальшому вирішенні в судовому порядку є витребування гуртожитків з приватної власності відповідача та передача у комунальну власність.

З огляду на викладене суд зазначає, що даний спір судом визнається майновим.

Нормами статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

При цьому суд звертає увагу, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Отже, оскільки у поданій позовній заяві позивачем заявлено вимоги майнового характеру, судовий збір з позовних вимог про передачу спірних гуртожитків відповідача до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради визначається з урахуванням вартості майна - об`єктів набуття у власність позивачем.

Звертаючись до суду з позовом майнового характеру, судовий збір позивач мав обрахувати та сплатити з урахуванням вартості спірного майна на час звернення з позовом до суду (чотирьох гуртожитків).

Судом встановлено, що позовні матеріали містять докази сплати судового збору за чотири вимоги немайнового характеру.

При цьому зі тексту позовної заяви не вбачається визначення позивачем вартісних показників об`єктів майна.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.7 постанови № 7 від 21.02.2013 роз`яснив, що одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір.

За приписами ч. 2 ст. 163 ГПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм та наявних матеріалів позовної заяви суд наголошує на тому, що ціна даного позову позивачем взагалі не визначена. При формуванні позовних вимог позивачем не визначено вартості спірного майна та не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували цю вартість на час подання позову.

Таким чином, подані позивачем докази сплати судового збору не можуть бути прийняті судом на підтвердження сплати судового збору у встановленому розмірі.

Отже, з урахуванням наведених вище вимог законодавства позивач повинен сплатити судовий збір, виходячи з вимог майнового характеру.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Позовну заяву від імені Київської міської ради підписано представником Цибулько А.В. (головним спеціалістом відділу застосування законодавства та взаємодії з державними та судовими органами Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

На підтвердження повноважень вказаної особи суду надано копію довіреності № 225-КМГ-3430 від 15.06.2020.

Положеннями ст. 131-2 Конституції України закріплено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Таким чином, положення Конституції України дійсно не передбачають можливості представництва інтересів особи в суді в порядку самопредставництва (особою, яка не є адвокатом).

Однак, приписами Господарського процесуального кодексу України, а також приписами Закону України № 390-IX від 18.12.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» такий порядок представництва учасників спору передбачений.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 390-IX від 18.12.2019) встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч. 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Таким чином, приписи ч. 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України дійсно розповсюджують свою дію на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Натомість, до позовної заяви не додано жодних інших документів (наказу, положення тощо), що дозволяють стверджувати, що Цибулько А.В. може представляти позивача на підставі ст. 56 ГПК України.

Крім того, з огляду на підстави позовної заяви, суд пропонує позивачу надати вичерпні, документально підтверджені дані про мешканців спірних гуртожитків, що мають право на приватизацію.

З наведених підстав позовна заява підлягає залишенню її без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Київської міської ради без руху.

2. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду:

- належних та допустимих доказів сплати судового збору за чотири вимоги майнового характеру з урахування вартості майна, яке позивач просить передати у комунальну власність з приватної, станом на час звернення з позовом до суду;

- належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_1 права на представництво Київської міської ради на підставі ст. 56 ГПК України;

- вичерпних, підтверджених документально даних про мешканців спірних гуртожитків, що мають право на приватизацію.

Ухвала набирає законної сили 28.08.2020 та оскарженню не підлягає.

Суддя О.Г. Удалова