СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Справа № 922/4096/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю представників:

позивача: Бонтлаб В.В., адвокат, довіреність;

відповідача: не з`явився;

апелянта: без участі представника;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (вх. № 1718 Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року, постановлену у приміщенні вказаного суду суддею Калантай М.В., повний текст якої складено 25.06.2020 року, у справі

за позовом ТОВ "Спектр-Агро", м. Обухів, Київської області,

до ФОП Кондратюка Анатолія Степановича, смт. Орілька, Харківської області,

про стягнення коштів у сумі 99795,84 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2014 у справі № 922/4096/14 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (далі за текстом - позивач, стягувач) до Фізичної особи-підприємця Кондратюка Анатолія Степановича (далі за текстом - відповідач, боржник) про стягнення заборгованості за договором № 67-ЛЗ від 01.04.2013 у розмірі 99795,84грн.

25.11.2014 року господарським судом Харківської області видано відповідний наказ про стягнення з відповідача на користь позивача 99795,84грн. заборгованості та 1995,92грн. витрат зі сплати судового збору.

16.06.2020 року до господарського суду Харківської області від стягувача - ТОВ "Спектр-Агро" надійшла скарга на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якій стягувач просив суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25 листопада 2014 року, котрі виразились у винесенні Постанови МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) від 28 травня 2020 року про повернення наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25 листопада 2014 року стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- визнати незаконними (скасувати) Постанову МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) від 28 травня 2020 року про повернення наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25 листопада 2014 року стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року, котрі виразились у винесені Постанови МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) від 28.05.2020 року про повернення наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Визнано неправомірною постанову Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 28.05.2020 року у виконавчому провадженні №59431219 про повернення наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Міжрайонний ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що державним виконавцем здійснено всі дії для з`ясування майнового стану боржника, виявлення його майна та звернення стягнення на це майно (відправлено запити до відповідних органів та організацій, здійснено виїзди за місцем проживання боржника, складено акт про відсутність майна у боржника та винесено постанову про арешт коштів боржника) і оскільки майно не виявлено, то державним виконавцем 28.05.2020 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа.

Звертає увагу на те, що у уповноваженого представника ТОВ «Спектр-Агро», адвоката Бонтлаб В.В. відсутні документи, які відповідно до статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» можуть свідчити про наявність у нього повноважень представника юридичної особи у виконавчому провадженні.

Крім того, просить справу розглядати без участі представника відділу.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягувач не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі з підстав викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Свої заперечення позивач обґрунтовує тим, що МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) не враховано положення статті 235 ГПК України, а також не дотримано та порушено положення статті 345 ГПК України, оскільки не дотримано вказівок ухвали господарського суду Харківської області від 07.05.2020 року у справі №922/4096/14, якою задоволено скаргу на дії зазначеного органу. Натомість через три тижні після винесення вказаної ухвали, відповідно до постанови МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) від 28.05.2020 року наказ господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року повернуто стягувачеві без виконання на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також зазначає, що процесуальна позиція апелянта, дозволяє зробити висновок про суперечливу поведінку МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків). Так, в одному випадку апелянт вказує про ідентичне, основній скарзі, правові норми, які мають бути дотримані та виконані органом ДВС під час примусового виконання рішення суду, порядок та строки здійснення заходів примусового виконання рішення, необхідністю вжиття всіх можливих, повних, об`єктивних та належних заходів, а вже згодом, під час переліку вжитих дій в період, за який визнана бездіяльність неправомірною, зазначає про менше третини вжитих заходів від всіх можливих, повних, об`єктивних та належних заходів у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року.

Зауважує, що на даний час, наказ господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року не виконаний, а відповідно до офіційних відомостей, наявних на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, за період із 16 квітня 2020 року по 28 травня 2020 року належних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій не вчинялось.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів і вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Представник Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) у судове засідання не з`явився, у апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання поштової кореспонденції на наявну в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу - ФОП Кондратюка Анатолія Степановича. Проте, поштова кореспонденція поверталась на адресу суду, з довідкою про причини повернення/досилання Ф.20, з відміткою: адресат відмовився.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 цього Кодексу)

Надані апелянтом додаткові докази не були предметом розгляду суду першої інстанції і апелянт не надав суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд ухвали суду першої інстанції на момент його ухвалення судом за поданими до суду першої інстанції доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві доводи, заслухавши присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до даних інформаційної довідки від 09.06.2020 про хід виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 25.11.2014 №922/4096/14, даний наказ господарського суду надійшов на виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 01.07.2019.

02.07.2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лопашовим В.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59431219 з примусового виконання даного наказу, а також постанову про стягнення виконавчого збору.

11.01.2020 року вказаним державним виконавцем Лопашовим В.С. винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження у зв`язку з ліквідацією Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

11.02.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Лопашовим В.С. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.

17.03.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гапоном Є.В. винесено постанови про арешт коштів боржника.

Також слід зазначити, що ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2020 у справі №922/4096/14:

- задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" на бездіяльність державного виконавця;

- визнано за період із 13.09.2019 по 15.04.2020 неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язано державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

При постановленні зазначеної ухвали судом встановлено, що державний виконавець будь-яких доказів вжиття всіх необхідних заходів примусового виконання рішення за спірний період (з 13.09.2019 по 15.04.2020) суду не надав і у матеріалах справи відсутні відомості як про вжиття державним виконавцем заходів щодо виявлення майна боржника, так і про дотримання ним встановленої Законом періодичності вчинення таких дій.

Дана ухвала учасниками справи не оскаржувалася та набрала законної сили.

З наявних у справі копій матеріалів виконавчого провадження №59431219, які надавалися державним виконавцем під час розгляду попередньої скарги ТОВ "Спект-Агро", вбачається, що:

- 16.04.2020 державним виконавцем було складено акт, в якому зазначено, що при повторному виїзді державного виконавця за адресою боржника, останнього вдома не було і йому було залишено виклик на 29.04.2020;

- 29.04.2020 державним виконавцем було складено акт, відповідно до якого боржник до ВДВС не з`явився, у зв`язку з чим запланований виїзд до боржника на 22.05.2020.

Разом з цим, відомості про вжиття інших дій щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 в матеріалах справи відсутні і на даний час наказ господарського суду Харківської області не є виконаним.

28.05.2020 старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гапоном Є.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Стягувач з даною постановою державного виконавця не погодився та звернувся до місцевого господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просив визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови від 28.05.2020 неправомірними, а також визнати недійсною (скасувати) цю постанову.

Звертаючись зі скаргою, стягувач зазначав, що державним виконавцем не було вчинено всіх належних та допустимих дій щодо примусового виконання наказу.

Місцевий господарський суд, задовольняючи дану скаргу та постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що при розгляді попередньої скарги ТОВ "Спектр-Агро" було встановлено, що державним виконавцем у виконавчому провадженні №59431219 (щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014) за період з 13.09.2019 по 15.04.2020 порушені строки та порядок вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження". При розгляді скарги, яка є предметом даного розгляду, державний виконавець не надав належних доказів вжиття всіх необхідних заходів примусового виконання рішення, окрім складення актів від 16.04.2020 та 29.04.2020. В матеріалах справи відсутні відомості як про вжиття державним виконавцем всіх заходів щодо розшуку боржника та виявлення його майна, так і про дотримання ним встановленої Законом періодичності вчинення таких дій.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець передчасно та необґрунтовано повернув стягувачеві виконавчий документ на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Міжрайонний ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) з оскаржуваною ухвалою господарського суду Харківської області не погодилось і звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою з підстав викладених вище.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стаття 341 ГПК України визначає, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Як вбачається з наданих стягувачем матеріалів, постанова державного виконавця у виконавчому провадженні №59431219 від 28.05.2020 отримана ТОВ "Спектр-Агро" 04.06.2020, що підтверджується поштовим конвертом та інформацією з інтернет-сайту ПАТ "Укрпошта". Отже, стягувач звернувся зі скаргою до суду першої інстанції у строк встановлений Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч.5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження; у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Зазначена норма є імперативною щодо визначених у ній строків та не підлягає коригуванню державним виконавцем на власний розсуд.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, державний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачи в порядку пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" лише у разі, якщо ним у встановленому порядку вжито всіх передбачених законом заходів щодо з`ясування майнового стану боржника та розшуку майна боржника, проте Міжрайонним ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) не було вжито всіх передбачених законом заходів.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді попередньої скарги ТОВ "Спектр-Агро" та постановленої ухвали від 07.05.2020 року у справі №922/4096/14 встановлено преюдиціальні факти того, що державним виконавцем у виконавчому провадженні №59431219 (щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 за період з 13.09.2019 по 15.04.2020 порушені строки та порядок вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з цим, цією ухвалою, яка набрала законної сили :

- визнано за період із 13 вересня 2020 року по 15 квітня 2020 року неправомірною бездіяльність державного виконавця МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25 листопада 2014 року, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

- зобов`язано державного виконавця МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25 листопада 2014 року із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Дана ухвала учасниками справи не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає такими, що не підлягають доказуванню (є преюдиціальним) факт допущення державним виконавцем у виконавчому провадженні №59431219 (щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014) неправомірної бездіяльності за період з 13.09.2019 по 15.04.2020, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.ч. 1-2 статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до статті 345 ГПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Проте, державний виконавець МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) в порушення вищенаведених норм не враховано положення статті 345 ГПК України із врахуванням змісту та вказівок ухвали господарського суду Харківської області від 07.05.2020 року у справі №922/4096/14.

У матеріалах даної справи відсутні докази виконання державним виконавцем МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) вказівок ухвали господарського суду Харківської області від 07.05.2020 року по справі №922/4096/14 та вимог статті 345 ГПК України.

При розгляді скарги, яка є предметом даного розгляду, державний виконавець не надав належних доказів вжиття всіх необхідних заходів примусового виконання рішення і за період з 16.04.2020 (наступний день після періоду, охопленого ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2020 у справі №922/4096/14) по 28.05.2020, окрім складення актів від 16.04.2020 та 29.04.2020.

Матеріалами справи не підтверджується ані вжиття державним виконавцем всіх заходів щодо розшуку боржника та виявлення його майна, ані дотримання ним встановленої Законом періодичності вчинення зазначених дій. При цьому, державний виконавець не навів доводів та не надав доказів у спростування зазначеного факту ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

Поряд з цим, через три тижні після винесення ухвали від 07.05.2020 року, відповідно до Постанови МВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) від 28 травня 2020 року наказ господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25 листопада 2014 року повернутий стягувачеві без виконання на підставі п .2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначено у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

До загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність, (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), а відтак і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки, у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду країни від 02.11.2004 року №15-рп/2004).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі даної доктрини знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду при розгляді справи №390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року (касаційне провадження №61-22315сво18).

Разом з цим, процесуальна позиція апелянта свідчить про його суперечливу поведінку. Так, в апеляційній скарзі, державний виконавець МРВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків), вказує про ідентичні, основній скарзі, правові норми, що мають бути дотримані та виконані органом ДВС під час примусового виконання рішення суду, порядок та строки здійснення заходів примусового виконання рішення, необхідністю вжиття всіх можливих, повних, об`єктивних та належних заходів, поряд з цим, під час переліку вжитих дій в період, за котрий визнана бездіяльність неправомірною, зазначає про не всі вжиті заходи від всіх можливих, повних, об`єктивних та належних заходів у виконавчому провадженні №59431219 щодо примусового виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/4096/14 від 25.11.2014 року.

Вищезазначені дії суперечать як наведеному вище принципу, так і правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 390/34/17 (касаційне провадження №61-22315сво18) та від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84). Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A.» проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта про те, що ним вживались всі заходи примусового виконання рішення суду безпідставними, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Державний виконавець в апеляційній скарзі стверджує, що скарга від імені ТОВ "Спектр-Агро" підписана представником, який не надав належних доказів відповідних повноважень, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як правильно заначив господарський суд першої інстанції, посилання державного виконавця на положення статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" є необґрунтованими, оскільки вони регулюють питання представництва лише у виконавчому провадженні, а не у господарському суді.

Відповідно до частини 1 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Як свідчать матеріали справи та вірно встановив суд першої інстанції, до матеріалів скарги на дії органу ДВС додано оригінал довіреності від 20.03.2020, яка є належним доказом наявності у адвоката Бонтлаба В.В. повноважень на підписання скарги від імені ТОВ "Спектр-Агро" та здійснення представництва інтересів останнього в суді.

Проте скаржник даного факту не спростував та не навів в апеляційній скарзі щодо цього питання нових доводів порівняно із його доводами в суді першої інстанціями.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення скарги стягувача від 16.06.2020 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 23.06.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.09.2020 року.

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін