УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

28.08.2020Справа № 910/12114/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про про визнання вимог про сплату коштів за банківськими гарантіями такими, що не підлягають виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання такими, що не підлягають виконанню вимог АТ "Укртрансгаз", а саме № 3101ВИХ-20-553 від 17.07.2020 року про сплату коштів за банківською гарантією № 3100/20-ГВ від 21.02.2020 року на суму 48339,20 грн. та № 3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 року про сплату коштів за банківською гарантією № 1691/20-ГВ від 05.02.2020 року на суму 89919,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт настання обставин непереборної сили (форс мажору) у зв`язку з введенням на всій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року (зі змінами і доповненнями), та, відповідно, ненастання кінцевого строку поставки за договорами, виконання яких забезпечено вказаними безвідкличними банківськими гарантіями, і передчасність направлення АТ "Укртрансгаз" як бенефіціаром вимог про сплату коштів за ними до АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" як банку - гаранта.

Суд зазначає, що судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є вимоги позивача як принципала про визнання такими, що не підлягають виконанню двох вимог АТ "Укртрансгаз", а саме № 3101ВИХ-20-553 від 17.07.2020 року про сплату коштів за банківською гарантією № 3100/20-ГВ від 21.02.2020 року на суму 48339,20 грн. та № 3101ВИХ-20-554 від 17.07.2020 року про сплату коштів за банківською гарантією № 1691/20-ГВ від 05.02.2020 року на суму 89919,50 грн.

Тобто позивачем в межах даного позову об`єднано вимоги до відповідача як бенефіціара за двома окремими безвідкличними банківськими гарантіями, наданими банком - гарантом АТ "Банк Інвестицій та Заощаджень": № 3100/20-ГВ від 21.02.2020 року та № 1691/20-ГВ від 05.02.2020 року в забезпечення виконання позивачем як принципалом двох окремих договорів про закупівлю - № /190 від 13.02.2020 року, укладеного за результатами закупівель UA-2019-12-11-001092-с, та № /189 від 25.02.2020 року, укладеного за результатами закупівель UA-2019-12-11-001603-с.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, заявлені вимоги випливають з різних підстав, а саме з двох окремих банківських гарантій, які видані в забезпечення зобов`язань двох окремих правочинів, укладених за результатами окремих процедур закупівлі та які, відповідно, не є похідними позовними вимогами.

При цьому, сам по собі факт укладення кожного із договорів та надання гарантії в одному складі осіб не є тієї підставою, яка свідчить про однорідність вимог та наявність підстав для об`єднання даних вимог, оскільки судом має бути надана правова оцінка кожного окремого правочину, мають бути встановлені обставини щодо виконання/невиконання ТОВ "Швейне об`єднання "Робочий стіль" взятих на себе зобов`язань за кожним укладеним договором про закупівлю та встановлення обставин щодо виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за двома гарантіями, тобто фактично суду необхідно буде здійснити всебічний аналіз обставин укладення та виконання кожного окремого договору та відповідно укладеної в забезпечення кожного з них гарантії.

Окрім цього суд наголошує на неможливості розцінення наданих позивачем доказів, зокрема, листування між сторонами, як підстав для об`єднання двох окремих позовних вимог, а також наявність доказів виникнення обставин непереборної сили, а саме сертифікату ТПП України, тільки за одним із спірних договорів про закупівлю.

Суд зазначає, що передумови об`єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 173 ГПК України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Об`єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, як таких, що випливають з одних і тих же правовідносин. Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

При цьому сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність (тотожність) умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, спільний спосіб захисту, а також однорідність вимог жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання такими, що не підлягають виконанню вимог за кожною гарантією окремо, позаяк за поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню два окремих спори.

Навіть у випадку коли позивач правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Суд також зазначає, що об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 14.08.2018 року у справі № 910/3569/18.

Окрім того, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з окремими позовами про визнання такою, що не підлягає виконанню вимоги за кожною гарантією окремо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що об`єднання таких вимог у позовній заяві та одночасний їх розгляд перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, належній, ретельній оцінці доказів, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що, в свою чергу, призведе до суттєвого утруднення правильного і своєчасного вирішення господарського спору.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Підстав для застосування положень ст. 173 ГПК України судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду для роз`єднання позовних вимог.

Позивачу роз`яснюється, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, п. 2 ч. 5 ст. 174, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Швейне об`єднання "Робочий Стіль" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання вимог такими, що не підлягають виконанню, повернути без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 28.08.2020 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон