ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 Справа № 917/890/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а,

до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм», 38751, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2,

про стягнення 41 543,07 грн.

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення 41 543,07 грн., з яких 28 394,94 грн. - заборгованість за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р., 13 028,30 грн. - пеня, 13,00 грн. - інфляційні втрати, 106,83 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.06.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за теплову енергію у строк, визначений договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, відповіді на поставлені позивачем запитання до суду не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу копії ухвали суду від 04.06.2019 р. міститься в матеріалах справи, а.с.51).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

05.10.2016 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та Полтавським обласним комунальним підприємством «Полтавафарм» був укладений договір № 4260 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1 вказаного договору Теплопостачальна організація (ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення Споживача (ПОКП «Полтавафарм») до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Європейська, 241 а - нежитлове приміщення (аптека № 250).

Згідно з п. 18 договору № 4260 «С» від 05.10.2016 р. облік споживання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення Споживача проводиться вузлом обліку теплової енергії, тип та номер якого зазначено в акті-допуску, приймання до експлуатації комерційних вузлів обліку, які є невід`ємною частиною договору та підписується власником або особою, яка є представником Споживача чи особою, яка призначена, згідно наказу, відповідальною за технічний стан та експлуатацію вузла обліку.

Зняття показників вузла обліку теплової енергії проводиться Споживачем і передаються Теплопостачальній організації до 25 числа кожного місяця, у письмовій формі, по телефону, або факсом, або надсилаються на електронну адресу, з обов`язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, за підписом уповноваженої особи та скріпленим печаткою за наявності (п. 20 договору).

Відповідно до п. 38 Договору розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії.

Тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) - 1153,45 грн/Гкал (без ПДВ).

Оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість теплової енергії.

Пунктом 40 договору визначено, що факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено підпунктом 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії.

На виконання зазначених норм договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р. Позивач в період з листопада 2019 року по лютий 2020 року передав у власність відповідача теплову енергію на загальну суму 28 394,94 грн., згідно з актами приймання-передачі теплової енергії за ці періоди (а.с. 25-28), а саме:

- № АВ-15011 від 30.11.2019 р. на суму 6 497,15 грн. (підписаний сторонами);

- № АВ-19535 від 31.12.2019 р. на суму 7 093,13 грн. (підписаний представником позивача);

- № АВ-2181 від 31.01.2020 р. на суму 8 882,98 грн. (підписаний представником позивача);

- № АВ-6038 від 29.02.2020 р. на суму 5 921,68 грн. (підписаний представником позивача).

Також в матеріалах справи містяться докази надсилання позивачем відповідачу рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року (копії реєстрів поштових відправлень, а.с. 33-36).

Згідно з п. 41 договору № 4260 «С» від 05.10.2016 р. Споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору за поставлену теплову енерію не розрахувався, з огляду на що заявив до стягнення з відповідача 41 543,07 грн., з яких 28 394,94 грн. - заборгованість за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р., 13 028,30 грн. - пеня, 13,00 грн. - інфляційні втрати, 106,83 грн. - 3% річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р., акти приймання-передачі теплової енергії № АВ-15011 від 30.11.2019 р., № АВ-19535 від 31.12.2019 р., № АВ-2181 від 31.01.2020 р. та № АВ-6038 від 29.02.2020 р., рахунки на оплату № АВ-7715 від 28.11.2019 р., № АВ-10038 від 31.12.2019 р., № АВ-1115 від 31.01.2020 р. та № АВ-3122 від 29.02.2020 р., реєстри згрупованих поштових відправлень листів за листопад 2019 року - лютий 2020 року та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, в період листопада 2019 року - лютого 2020 року позивач поставив відповідачу теплову енергію за умовами Договору на загальну суму 28 394,94 грн., що підтверджується двостороннє підписаним актом приймання-передачі теплової енергії за листопад 2019 року та актами за грудень 2019 року - лютий 2020 року, підписаними представником позивача (а.с. 25-28).

Пунктом 19 договору № 4260 «С» від 05.10.2016 р. визначено, що у разі неповернення споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено підпунктом 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії.

Враховуючи наведену умову Договору та підтвердження надсилання позивачем рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за період з лютого по квітень 2019 року (копії реєстрів поштових відправлень, а.с. 33-36), акти приймання-передачі за грудень 2019 року - лютий 2020 року є належними доказами в підтвердження факту надання споживачу теплової енергії за вказаний період.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 28 394,94 грн. заборгованості за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 42 укладеного сторонами договору визначено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу згідно Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги» № 686-XI від 20.05.99, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Дана норма договору узгоджується з положенням ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», відповідно до якої суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати вартості теплової енергії за договором № 4260 «С» від 05.10.2016 р. в загальному розмірі 13 028,30 грн. за період з 10.12.2019 р. по 10.03.2020 р. (по боргу за актом № АВ-15011 від 30.11.2019 р.), з 10.01.2020 р. по 10.03.2020 р. (по боргу за актом № АВ-19535 від 31.12.2019 р.), з 10.02.2019 р. по 10.03.2020 р. (по боргу за актом № АВ-2181 від 31.01.2020 р.) та за 10.03.2020 р. (по боргу за актом № АВ-6038 від 29.02.2020 р.) (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 12).

Водночас, як зазначено вище, відповідно до п. 41 договору № 4260 «С» від 05.10.2016 р. Споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Таким чином, останнім днем для здійснення розрахунку за спожиту теплову енергію є не 9 число місяця наступного за розрахунковим, як зазначає позивач, а 10 число відповідного місяця.

З урахуванням викладеного, суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р. та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 12 744,35 грн. (розрахунок - в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 13,00 грн. та 3 % річних в розмірі 106,83 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 13-14).

З урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, суд здійснив перерахунок розміру інфляційних втрат та відсотків річних за прострочення здійснення оплати за теплову енергію за договором № 4260 «С» від 05.10.2016 р. та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 12,99 грн. та 104,49 грн. відповідно (розрахунок - в матеріалах справи).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» 28 394,94 грн. заборгованості за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р., 12 744,35 грн. пені, 12,99 грн. інфляційних втрат та 104,49 грн. 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 087,51 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» (38751, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ) 28 394,94 грн. - заборгованість за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4260 «С» від 05.10.2016 р., 12 744,35 грн. - пеня, 12,99 грн. - інфляційні втрати, 104,49 грн. - 3% річних, 2 087,51 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01.09.2020 р.

Суддя О.С. Мацко