ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2020 року м.Дніпро Справа № 908/215/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 (прийняте суддею Смірновим О.Г., повне рішення складено 30.03.2020) у справі № 908/215/20

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області

про стягнення 265 600,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на свою користь 3% річних в сумі 68 603,96 грн. та інфляційних втрат в сумі 196 996,07 грн., нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань з оплати заборгованості, встановленої рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 у справі № 908/870/17, що разом складають 265600,03 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 позов задоволено частково; стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 3% річних в сумі 68 522,84 грн., інфляційні втрати в сумі 110 218,22 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 2 681,12 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 81,12 грн. та інфляційних втрат в сумі 86 777,85 грн відмовлено.

Приймаючи рішення у справі місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 у справі № 908/870/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 1003120, 76 грн заборгованості, яке набрало законної сили, стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 1 003 120,76 грн вартості наданих телекомунікаційних послуг. Даним рішенням встановлено, що ПАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" понесені витрати на надання послуг зв`язку означеним в рішенні суду категоріям пільговиків на загальну суму 1003120,76 грн. у період з січня 2016 року по квітень 2017 року, які Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області не були відшкодовані.

Судом першої інстанції зазначено, що можливість стягнення інфляційних нарахувань і відсотків річних після прийняття судового рішення передбачена в п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, відповідно до якого якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки рішенням суду від 05.07.2017 у справі № 908/870/17 стягнуто в тому числі і судовий збір, та вказане рішення не виконано в повному обсязі, відтак нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму стягнутого за рішенням суду судового збору є правомірним.

В ході розгляду справи № 908/215/20 судом першої інстанції встановлено, що Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на виконання рішення суду у справі № 908/870/17 в період з 27.11.2017 по 21.12.2019 здійснило погашення заборгованості в загальній сумі 25 000,00 грн. У 2020 році заборгованість погашено на 2 000,00 грн, а отже, на час розгляду справи 908/215/20 у суді першої інстанції непогашена частина боргу, стягнутого за рішенням суду № 908/870/17, складає 99 1167,57 грн.

Суд першої інстанції встановив, що невиконання відповідачем свого зобов`язання по сплаті заборгованості є порушенням грошового зобов`язання останнього перед позивачем, а 3% річних та інфляційні втрати можуть нараховуватися позивачем по день фактичного виконання відповідачем як боржником грошового зобов`язання зі сплати стягнутої заборгованості, оскільки до цього дня існує матеріальне правовідношення (зобов`язання), на яке поширюється вимога статті 625 ЦК України.

Оскільки позивачем доведено суду наявність непогашеного в повному обсязі боргу з боку відповідача, стягнутого рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 у справі № 908/870/17, строк оплати якого настав, а відтак і підстави для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат; Разом з тим доведено також невиконання рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 у справі № 908/870/17 з боку відповідача, а враховуючи те, що винесення судом рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошове зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов висновку, що посилання позивача на приписи ст. 625 ЦК України грунтуються на законі.

Також, дослідивши надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку про їх перерахунок, у зв`язку з допущенням помилок.

Так, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем допущена помилка при нарахуванні трьох відсотків річних на суму заборгованості за рішенням суду у справі № 908/870/17 в розмірі 999167, 57 грн, а саме безпідставно включено в період прострочення дату часткового погашення боргу за рішенням - 26.07.2019 року.

За підрахунками суду загальний розмір 3% річних склав 68 522,84 грн.

Щодо здійснених позивачем нарахувань інфляційних втрат, місцевий господарський суд не погодився з нарахуванням інфляційних втрат на заборгованість в розмірі 1006167, 57 грн за період з 28.11.2018 по 25.12.2018, зазначивши, що інфляційні втрати щодо означеного періоду не підлягають нарахуванню оскільки період прострочення складає менше місяця, а також перевіривши решту заявлених позивачем до стягнення сум втрат від інфляції по кожному періоду нарахування шляхом здійснення власних розрахунків дійшов висновку, що загальний розмір інфляційних втрат складає 110 218, 22 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області подало апеляційну скаргу, рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/215/20 просить скасувати частково в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області 3% річних в сумі 68 522,84 грн., інфляційних втрат в сумі 110 218,22 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 681,12 грн. В частині відмови у задоволенні позовних вимог у розмірі 3% річних в сумі 81,12 грн. та стягнення інфляційних втрат в сумі 86 777,85 грн. залишити без змін.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи свою скаргу апелянт стверджує, що ст. 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. А частина 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено у ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Також апелянт вважає безпідставним нарахування 3% річних та інфляційних втрат на стягнутий судовий збір, оскільки 3% річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу.

Додатково апелянт звертає увагу, що ним постійно вживаються заходи щодо наявності коштів на рахунку відповідно до Бюджетного кодексу України, посилається на прийняття Мелітопольською міською радою Запорізької області VII скликання міської програми "Забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів міського бюджету, боржником по яких є Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області", метою яких є забезпечення виконання зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів міського бюджету. Листи апелянта щодо збільшення асигнувань за наведеною програмою місцевим фінансовим органом не були враховані, а відповідач зобов`язаний діяти лише в межах виділених асигнувань.

5. Узагальнений виклад позиції позивача.

ПАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції було об`єктивно з`ясовані всі обставини справи, постановлено справедливе, обґрунтоване і законне судове рішення. Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому, вимоги апеляційної скарги безпідставні та необґрунтовані, підстави для її задоволення відсутні.

ПАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" відмічає, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Позивач зазначає, що не виконуючи рішення суду у справі № 908/870/17 відповідач фактично користується чужими грошовими коштами, належними позивачу. Враховуючи, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з моментом винесення судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів через інфляційні процеси та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною чи підставою для звільнення від відповідальності.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2020 апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/215/20 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії зазначеної ухвали для усунення недоліків, а саме:

- надати суду інші докази (статут, положення, трудовий договір, контракт тощо), що особа, яка підписала подану апеляційну скаргу, уповноважена діяти від імені Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області в порядку самопредставництва;

- сплатити (доплатити) судовий збір у встановленому порядку, розмірі (у сумі 1 221, 68 грн) та на належні реквізити, надати до суду докази його сплати;

- надати до суду докази направлення копії апеляційної скарги з додатками на адресу позивача (з описом вкладення).

20.05.2020 від Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків, до якої апелянтом додано оригінал платіжного доручення № 234 від 13.05.2020, відповідно до якого апелянтом здійснено доплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 221,68 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі №908/215/20.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 13.07.2020 о 15:40 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання до 25.08.2020 о 10:30 год.

30.06.2020 від відповідача до апеляційного суду надійшло клопотання, в якому відповідач, зокрема, просив розглянути справу без його участі за наявними матеріалами з урахуванням обставин, викладених у апеляційній скарзі та запереченнях на апеляційну скаргу.

17.07.2020 від позивача до апеляційного суду надійшло клопотання, в якому, зокрема позивач просив розглянути справу без участі його представника на підставі наданих документів.

Враховуючи зазначені клопотання учасників справи, які наявні в матеріалів справи, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи без участі представників сторін, за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 25.08.2020 прийнято постанову.

6. Встановлені судом обставини справи.

05.07.2017 Господарським судом Запорізької області прийнято рішення по справі №908/870/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 1 003 120,76 грн заборгованості, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 1 003 120,76 грн заборгованості; стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" 1 003 120,76 грн вартості наданих телекомунікаційних послуг та 15 046,81 грн судового збору.

Означене судове рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017.

На виконання вказаного рішення господарським судом виданий наказ від 03.10.2017.

10.10.2017 ПАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області із заявою № 89 про виконання наказу господарського суду про стягнення заборгованості.

За даними, які містяться в матеріалах справи заборгованість, яку стягнуто з Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" рішенням суду у справі №908/870/17 погашалась з листопада 2017 року по грудень 2019 року, а саме в період з 27.11.2017 по 21.12.2019 відповідач здійснив погашення заборгованості в загальному розмірі 25 000,00 грн. (платіжні документи - а.с. 28-46). Також відповідач частково погасив борг у 2020 році, перерахувавши на користь позивача за двома платіжними дорученями загалом 2000 грн

Як встановив місцевий господарський суд, непогашена частина боргу, стягнутого за рішенням суду від 05.07.2017 у справі № 908/870/17 станом на час розгляду справи у суді першої інстанції складала 991167, 57 грн

Ні позивач, ні відповідач не заперечують суму залишку заборгованості.

ПАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" у зв`язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 3% річних та втрат від інфляції у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Судове рішення, відповідно до положень Конституції України та Господарського процесуального кодексу України є обов`язковим з моменту набрання ним законної сили.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 у справі № 908/870/17 було залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017, а отже набрало законної сили з 25.09.2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 передбачено, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

За змістом положень ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідачем не виконано в повному обсязі грошове зобов`язання за рішенням Господарського суду Запорізької області по справі № 908/870/17, у позивача наявне право передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних.

Відповідно до п. 1.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що враховуючи те, що прийняте Господарським судом Запорізької області рішення по справі № 908/870/17 про стягнення заборгованості з відповідача не виконане останнім, це є порушенням грошового зобов`язання останнього перед позивачем, тому 3% річних та інфляційні витрати можуть нараховуватися позивачем по день фактичного виконання відповідачем як боржником грошового зобов`язання зі сплати стягнутої заборгованості, оскільки до цього дня існує матеріальне правовідношення (зобов`язання), на яке поширюється вимога статті 625 ЦК України.

Судами першої та апеляційної інстанції на підставі матеріалів справи встановлена наявність непогашеного в повному обсязі боргу з боку відповідача за рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 по справі № 908/870/17, строк оплати якого настав, а відтак і підстави для нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат.

Позивач правомірно звернувся за захистом свого права та в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснив нарахування на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд апеляційної інстанції перевірив та погоджується з перерахунком 3% річних та інфляційних витрат, здійсненим судом першої інстанції, за яким загальний розмір 3% відсотків річних складає 68 522,84 грн., загальний розмір інфляційних витрат складає 110 218,22 грн.

Щодо заперечень відповідача на нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму судового збору, стягнутого рішенням Господарського суду Запорізької області по справі №908/870/17, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення позивачем сум в оскаржуваному судовому рішенні, із наведених судом першої інстанції розрахунків, не вбачається, що судом першої інстанції було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати на суму судового збору. У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції, зазначивши в судовому рішенні про те, що предметом спору в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних витрат саме через невиконання останнім рішення суду від 05.07.2017 у справі № 908/870/17, яким передбачено стягнення як основного боргу, так і судового збору, здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму судового збору у даній справі.

Посилання відповідача на прийняття Мелітопольською міською радою Запорізької області VII скликання міської програми "Забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів міського бюджету, боржником по яких є Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області", метою яких є забезпечення виконання зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень, то наявність наведених програм не звільняє відповідача від обов`язку виконання судових рішень, які набрали законної сили.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення (ухвалу) без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були дотримані.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/215/20 грунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України.

За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у даній справі відсутні.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, наведені в обгрунтування вимог апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 269, 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/215/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/215/20 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.09.2020

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко