Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/201/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Фізичної особи-підприємця Безпалюк Олександра Андрійовича

про стягнення 8 410,39 грн

ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з ФОП Безпалюк Олександра Андрійовича 8 410,39 грн, з яких 7 000,00 грн сума основного боргу, 256,88 грн інфляційних втрат, 167,54 грн 3% річних, та 985,97 грн пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку ФОП Безпалюк Олександра Андрійовича вимог укладеного між сторонами договору № КБР-01/04/11 від 01.04.2011 в частині проведення розрахунку, в результаті чого утворилась заборгованість, яка є предметом спору.

Ухвалою суду від 25.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 906/201/20 за правилами загального позовного провадження.

12.03.2020 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Крім того, 12.03.2020 від позивача до суду надійшло додаткове пояснення , в якому зазначено, що укладений між сторонами договір є за своєю правовою природою ліцензійним договором. Нічим не передбачено, що ліцензійний договір між організацією колективного управління та користувачем творів ( в тому числі музичних творів) є недійсним (нікчемним). Договір № КБР-01/04/11 недійсним не визнавався. Договір не був припинений відповідачем. Також позивач зазначає, що відповідно до п. 5.3 ППВГС України № 12 від 17.10.2012 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності Якщо ліцензійним договором передбачено оплатне використання об`єкта права інтелектуальної власності, ліцензіарові не може бути відмовлено у вимозі про стягнення плати з мотиву невикористання ліцензіатом відповідного об`єкта (якщо договір є чинним). Тобто, на думку позивача, відповідач має сплатити всю суму заборгованості, незважаючи на те, що він міг деякий час не використовувати у своїй господарській діяльності музичні твори, якщо договір є чинним.

Ухвалою суду від 25.03.2020 строк підготовчого провадження продовжено до 25.05.2020.

25.03.2020 від позивача до суду надійшла заява в якій просить вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. До заяви позивачем додано акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги.

30.03.2020 від позивача до суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн до якої долучено акт затвердження сторонами обсягу надання правничої допомоги від 26.02.2020 та платіжне доручення №702 від 26.02.2020 на суму 6 000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 16.06.2020 ухвалено відкласти розгляд справи по суті на 18.08.2020.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

Ухвала, яка направлялась на адресу відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення: "адресат відсутній за вказаною адресою". Ухвала направлялася відповідачу за адресою: 10029, Житомирська обл., місто Житомир, провулок Чапаєва, будинок 15. Іншої адреси відповідач не повідомляв.

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, однак відповідач не скористався своїм правом наданим йому ст.46 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні та надати свої заперечення по суті позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП/позивач) та ФОП Безпалюк Олександром Андрійовичем (користувач/відповідач) укладено договір №КБР- 01/04/11.

Згідно п.1 договору УЛАСП є організацією, що має право надавати дозвіл на використання об`єктів авторського та суміжних прав способом публічного виконання та здійснювати збір за таке використання на підставі свідоцтва про реєстрацію у якості організації колективного управління виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України за №19/2011 від 24.01.2011 та договору доручення № УУ-01/20/11 від 20.01.2011 з єдиною в Україні організацією уповноваженою на збір платежів за використання об`єктів суміжних прав - ОП "Українська ліга музичних прав".

Згідно з п. 2.1 договору передбачено, що УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання оприлюднених музичних творів, публічне виконання фонограм а також зафіксованих у фонограмах виконань (далі за текстом твори), а користувач зобов`язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до даного договору та Закону.

Відповідно до п. 2.3 договору користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП акт про виплату роялті згідно з п. 2.5 даного договору.

Приписами п. 2.4 договору унормовано, що користувач зобов`язується не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про публічно виконані твори за формою, наведеною у додатку №4 до даного договору.

За п. 2.5 договору сторони погодили, що користувач може надіслати УЛАСП належним чином заповнений та підписаний акт про виплату роялті в 2-ох примірниках за формою, наведеною у додатку 3, який після перевірки зазначеної в ньому інформації щодо перерахування коштів підписується УЛАСП, після чого 1 (один) примірник повертається користувачу.

Згідно з п. 4.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2011, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов`язань до їх повного виконання.

У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 4.1 дати припинення дії договору, він вважається пролонгованим ще на один календарний рік і так кожного разу. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є квитанція відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа (п. 4.2 договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору, користувач здійснює використання творів у наступних закладах: Дивний сад (м. Житомир, вул. Ватутіна, 170а).

Згідно з п.п. 1, 2 додатку № 2 до договору визначено, що розмір щомісячної винагороди обчислюється виходячи з фіксованої ставки 350,00 грн за кожен заклад користувача зазначений у відповідних додатках до договору.

Загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договору становить 350,00 грн. Зазначена сума щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок ПО "УЛАСП" відповідно до умов договору.

Сторонами погоджено, що виплати винагороди проводяться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

З матеріалів справи вбачається, що жодна з сторін письмово не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору в порядку п. 4.2 договору, а тому даний договір вважається продовженим на тих же умовах, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Як зазначено в позовній заяві та не спростовано матеріалами справи, відповідач мав здійснити платежі в розмірі за 107 місяців у розмірі 37 450,00 грн.

Проте, відповідачем сплачено лише за 87 місяців у сумі 30 450,00 грн.

Тобто, відповідач свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті публічного виконання оприлюднених музичних творів не здійснив належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, яка становить 7 000,00 грн. основного боргу за період з липня 2018 по лютий 2020.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору та дослідивши надані до суду в обґрунтування вимог та заперечень сторін докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються саме на укладеному між сторонами договорі №КБР-01/04/11 від 01.04.2011, який по суті є ліцензійним договором.

Приписами ч. 1 ст. 1109 ЦК України визначено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Об`єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об`єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які, в свою чергу, є об`єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об`єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об`єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об`єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції чинній станом на день укладення договору) виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 32 вищевказаного Закону за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону "Про авторське право і суміжні права" визначено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Обґрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань щодо дотримання строків своєчасної сплати винагороди (роялті) за використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, що виникли на підставі укладеного між сторонами договору №КБР-01/04/11 від 01.04.2011.

Позивач згідно з наданих суду письмових пояснень зазначає, що жодна із сторін письмово не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору в порядку п. 4.2 договору, а тому даний договір вважається продовженим на тих же умовах (п. п. 4.1, 4.2 договору). Відтак, в період з 01.04.2011 (дата підписання договору) по 10.02.2020 (дата підписання позовної заяви) договір був чинним, недійсним не визнавався, а тому в силу ст. 629 ЦК України був обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до приписів ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із п. 2.3 договору, п. 1 додатку № 2 до договору, п. п. 2, 3 додаткової угоди № 2 від 01.04.2011 до договору випливає, що за здійснення використання творів шляхом їх публічного виконання відповідач був зобов`язаний виплачувати позивачу не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до початку місяця, за який він здійснює використання творів, щомісячну винагороду (роялті) в сумі 350,00 грн.

Таким чином, відповідач, з урахування ч. 5 ст. 254 ЦК України, повинен був сплатити позивачу черговий місячний платіж (в межах заявленого позивачем періоду виникнення заборгованості) за липень 2018 не пізніше 25.06.2018, за серпень не пізніше 26.07.2018, за вересень 2018 року не пізніше 26.08.2018, за жовтень 2018 року - 25.09.2018, за листопад 2018 року - 26.10.2018, за грудень 2018 року - 25.11.2018, за січень 2019 року - 26.12.2018, за лютий 2019 року - 26.01.2019, за березень 2019 року - 23.02.2019, за квітень 2019 року - 26.03.2019, за травень 2019 року - 25.04.2019, за червень 2019 року - 26.05.2019, за липень 2019 року - 25.06.2019, за серпень 2019 року - 26.07.2019, за вересень 2019 року - 26.08.2019, за жовтень 2019 року - 25.09.2019, за листопад 2019 року - 26.10.2019, за грудень 2019 року - 25.11.2019, за січень 2020 року- 26.12.2019, за лютий 2020 року - 26.01.2020.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач лише частково розрахувався за використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання суму 30 450,00 грн, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідач до суду відзиву не подав, доказів на спростування правомірності нарахованого позивачем залишку заборгованості до суду не оспорив.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за договором за період з липня 2018 року по лютий 2020 року на суму 7 000,00 грн правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 167,54 грн 3% річних нарахованих за період з 26.06.2018 по 27.01.2020 та 256,88 грн інфляційних нарахованих за аналогічний період.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд враховує таке.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Згідно з рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Наведені позивачем у позові розрахунки 3% річних та інфляційних, судом перевірено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Ліга".

Відповідно до проведеного судом розрахунку інфляційних, в межах визначеного позивачем періоду до нарахування, їх розмір становить 237,57 грн, а не 256,88 грн як вказав позивач.

Також, при проведенні розрахунку 3% річних, суд встановлено, що їх розмір за заявлений позивачем період становить 167,51 грн, а не 167,54 грн як вказано в розрахунку позивача.

Таким чином, розмір інфляційних та 3% річних, який підлягає стягненню становить відповідно 237,57 грн та 167,51 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 985,97 грн пені, нарахованої за загальний період з 26.06.2018 по 27.01.2020, у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо оплати винагороди (роялті).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, проте умовами договору встановлено інше.

Відповідно до п. 2.6 договору сторони погодили, що у разі затримки платежів, користувач зобов`язаний виплатити УЛАСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період , за який сплачується пеня.

Судом встановлено порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору стосовно строків оплати винагороди (роялті).

При цьому, здійснивши перерахунок пені в розрізі виплати по кожному місяцю платежу окремо за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем у розрахунку дату, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявлена сума пені складає 985,81 грн, а не 985,97 як вказав позивач.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково на суму 7 000,00 грн основного боргу, 237,57 грн інфляційних втрат, 167,51 грн 3% річних та 985,81 грн пені. У стягненні з відповідача 19,31 грн інфляційних, 0,03 грн 3% річних та 0,16 грн пені суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, які останній просить стягнути на свою користь на підставі укладеного з Адвокатським об`єднанням "Інтелкрафтс" договору № 8.180-А про надання професійної правничої допомоги від 31.01.2020, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката Адвокатського об`єднання "Інтелкрафтс" при підготовці даного позову до суду, позивачем було надано договір № 8.180-А про надання професійної правничої допомоги від 31.01.2020, акт затвердження сторонами обсягу надання правничої допомоги в суді першої інстанції, яка оплачена клієнтом, від 26.02.2020, платіжне доручення № 702 від 26.02.2020, акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті клієнтом від 23.03.2020 та копії документів на підтвердження статусу представника позивача як адвоката.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява N 19336/04). У іншому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оглянувши матеріали справи та оцінивши обсяг послуг, що були надані адвокатом позивачу при підготовці ним позову до суду та представленні інтересів позивача під час розгляду даної справи, зважаючи, що відповідачем не було подано до суду обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі суми, що є меншою від заявленої позивачем до відшкодування, господарський суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн по даній справі є обґрунтованими та співрозмірними об`єму наданих і отриманих позивачем юридичних послуг, однак зважаючи на часткове задоволення судом заявлених у позові вимог, господарський суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачу, як і витрати по сплаті судового збору, за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 5 986,20 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Безпалюк Олександра Андрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" ( 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, ) - 7 000,00 грн основного боргу, 237,57 грн інфляційних втрат, 167,51 грн 3% річних, 985,81 грн пені, 2097,17 судового збору, 5 986,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.08.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам ( рек. з повід.)