ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" вересня 2020 р. Справа № 924/712/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 201

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик", м. Волочиськ Хмельницької області

про стягнення заборгованості у розмірі 243029,95 грн., з яких 119058,82 грн. пеня, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційні втрати,

представники сторін:

позивача: Безпалюк О.Л. - адвокат, представник по довіреності;

відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 08.09.2020р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.06.2020р. відкрито провадження у справі № 924/712/20 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.07.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/712/20 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.08.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до господарського суду про стягнення з Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" 119058,82 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат на підставі договору постачання природного газу № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 7078534,95 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, однак оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. договору. Окремо позивач звертає увагу суду, що п. 10.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Як на правову підставу позову, позивач посилається на положення ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264, 265 ГК України.

15.07.2020р. представником акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надано суду відповідь на відзив, у якій свої твердження обґрунтовує наступним.

Позивач вважає, що, уклавши договір постачання природного газу, сторони досягли усіх істотних умов договору та відповідно взяли на себе зобов`язання, визначені умовами договору. Позивач звертає увагу, що умови договору не містять жодної відкладальної обставини щодо проведення розрахунків з позивачем в інші строки, ніж визначені договором. Сторони чітко передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим міг впливати на стан розрахунку. Відтак, відповідач мав передбачену умовами договору та нормативними актами можливість впливу на стан розрахунків, проте не використав її.

Крім того, як зазначає позивач, Порядок розподілу коштів, затверджений постановою КМУ № 217 від 18.06.2014р., не змінює порядку та строків проведення розрахунків між сторонами, а лише визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. При цьому, вказаний Порядок розподілу коштів вже був чинним на дату укладання договору, а тому, сторони, будучи обізнаними з вищевказаними нормами чинного законодавства, у п. 6.3. договору чітко передбачили порядок та умови проведення розрахунків.

Також позивач стверджує, що пунктом другим Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2516 (Алгоритм розподілу коштів) встановлено, що дія цього Алгоритму не поширюється на відносини, пов`язані з остаточним розрахунком газопостачального підприємства та його структурних підрозділів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ. Отже, питання остаточного розрахунку за спожитий природний газ не регулюються даним нормативним актом, тобто відсутня заборона на здійснення оплат поза механізмом автоматичного розподілу коштів.

Виходячи з приписів п. 27 Алгоритму розподілу коштів, у разі відсутності заборгованості перед оптовим продавцем, постачальник природного газу надає відповідну інформацію, на підставі якої НКРЕКП кошти, які мають перераховуватись оптовому продавцю, перераховуються на рахунки постачальника.

Дане регулювання нормативу розподілу коштів надає можливість відповідачу впливати на порядок та строк розрахунків тим самим уникнути виникнення заборгованості шляхом здійснення остаточного розрахунку перед позивачем та отримання у подальшому від споживачів суми, еквівалентної сумі, перерахованій позивачу для погашення заборгованості.

Однак, на переконання позивача, відповідач не скористався наданим йому правом на здійснення остаточного розрахунку та уникнення виникнення заборгованості. В свою чергу питання щодо обсягів надходження грошових коштів на рахунок відповідача залежить виключно від результатів господарської діяльності останнього в тому числі й результатів проведення претензійно-позовної роботи відносно кінцевих споживачів природного газу (контрагентів відповідача).

Крім того, позивач на підтвердження своїх обґрунтувань посилається на судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду, а саме від 21.02.2018р. у справі № 910/16072/16, від 21.11.2019р. у справі № 902/517/18, від 21.02.2018р. у справі № 910/16072/16, від 17.04.2018р. у справі № 918/1395/15, від 12.06.2018р. у справі № 922/1010/16, від 31.07.2019р. у справі № 921/739/17-г/5, від 08.08.2019р. у справі № 905/1449/19, від 20.08.2019р. у справі № 921/574/17-г/5, від 15.10.2019р. у справі № 910/16181/18, від 11.12.2019р. у справі № 916/1109/18, від 26.06.2020р. у справі № 904/1210/18.

30.06.2020р. на адресу суду надійшов відзив Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик", у якому просить суд у прозові відмовити. В обґрунтування свої заперечень відповідач вказує, зокрема на те, що розрахунки за поставлений природний газ за договором постачання природного газу № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., умовами якого передбачено, що природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води стратегічно важливим об`єктам (лікарні, дитячим садочкам, школам) проводились шляхом здійснення перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом виконання згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Як відзначає відповідач, Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки від 18.06.2014р. № 217. Так, відповідно до п. 8 Порядку усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті постачальником і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. З огляду на вищевикладене, на думку відповідача, рахунок із спеціальним режимом використання передбачає, що усі кошти, що сплачуються споживачами відповідача надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання та розподіляються уповноваженим банком (ПАТ Державний ощадний банк України) щодня до 12 години згідно з визначеними нормативами. Тобто, із зазначеного, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Відповідачем також відмічено у відзиві, що, підписавши договір № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. (в тому числі п. 6.3., який передбачає рахунок з спеціальним режимом використання) НАК "Нафтогаз України" тим самим дав згоду на розподіл коштів при розрахунках за поставлений природний газ згідно алгоритму (процедурою), передбаченою постановою від 18.06.2014р. № 217. Тобто, позивач погодився з порядком списання коштів уповноваженим банком, а відтак і з періодами, коли ці кошти будуть перераховані йому. Тому доводи позивача про те, що розрахунки за природний газ здійснювалися відповідачем власними коштами з порушенням строків, визначених договором, є безпідставними. Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами факт прострочення відповідачем оплати за газ з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП за поставлений природний газ.

Разом з тим, Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" на підтвердження свої заперечень наведено судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду від 19.03.2020р. у справі № 924/418/19, постанову Верховного Суду від 20.02.2020р. у справі № 924/235/19, постанову Верховного Суду від 09.09.2019р. у справі № 908/885/18, постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019р. у справі № 924/296/18, постанову Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі № 906/278/18.

26.08.2020р. на адресу суду від Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просить суд у позові відмовити. В обґрунтування свої заперечень відповідач зазначає, що на момент звернення позивача до суду заборгованості по договору № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. не існує. Водночас відповідачем придбано природний газ для виробництва теплової енергії та її подальшого постачання споживачам, якими є стратегічно важливі об`єкти - лікарні, дитячі садочки, школи, тощо. При цьому, відповідач посилається на судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду від 20.02.2020р. по справі № 924/235/19, де зазначено, що відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, оскільки державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Подібні правові висновки, як стверджує відповідач, також викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі № 906/278/18, від 24.07.2019р. у справі № 918/553/18, від 17.12.2019р. у справі № 922/932/19.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин суду не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 23.06.2020р. Волочиське комунальне підприємство теплових мереж "Тепловик" зареєстровано за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Пушкіна, 7 А, ідентифікаційний код 14151820.

18.09.2017р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) на підставі, зокрема, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017р. № 187, укладено договір постачання природного газу № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3. договору необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений у п. 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно.

У п. 2.1 договору зазначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 945,0 тис. куб. метрів, в тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 90,0 тис. куб. метрів, листопад 150,0 тис. куб. метрів, грудень 190,0 тис. куб. метрів, січень 210,0 тис. куб. метрів, лютий 190,0 тис. куб. метрів, березень 115,0 тис. куб. метрів.

Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ± 5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.7. цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

Згідно п. 2.5. договору у разі коли протягом дії договору у споживача в окремих точках комерційного обліку з`являється інший постачальник/постачальники природного газу, споживач зобов`язаний не менше ніж за 15 днів письмово повідомити про це постачальника, зазначивши в листі ЕІС-коди точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання природного газу за цим договором та внести відповідні зміни в пункт 2.1. шляхом підписання додаткової угоди.

Як передбачено п. 3.1 договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У п. 6.2 договору сторони погодились, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Відповідно до п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Згідно з пп. 6 п. 7.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

У п. 8.2 договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 договору).

Згідно п. 11.3. договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору, зокрема, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору.

Відповідно до п. 12.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 04.04.2018р.) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017р. до 31 травня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їхніх печаток.

12.01.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) укладено додаткову угоду № 1 до договору постачання природного газу від 18.09.2017р. № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1 якої викладено пункт 8.2. розділу 8 "Відповідальність сторін" договору в наступній редакції: "8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".

27.03.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) укладено додаткову угоду № 2 до договору постачання природного газу від 18.09.2017р. № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1 якої викладено п. 2.1. Розділу "Кількість та фізико-хімічні показники газу" у наступній редакції: "2.1. Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017р. по 31 березня 2018р. (включно) природний газ обсягом до 765,315 тис. куб. метрів у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 35,982 тис. куб. метрів, листопад 82,804 тис. куб. метрів, грудень 115,941 тис. куб. метрів, січень 174,740 тис. куб. метрів, лютий 161,848 тис. куб. метрів, березень 194,000 тис. куб. метрів".

04.04.2018р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Волочиським комунальним підприємством теплових мереж "Тепловик" (споживач) укладено додаткову угоду № 3 до договору постачання природного газу від 18.09.2017р. № 1159/1718-БО-34, відповідно до п. 1 якої додано пункт 2.1. Розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники газу" договору абзацом наступної редакції: "Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018р. по 31 травня 2018р. (включно) природний газ обсягом до 50 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях (тис. куб. м): квітень 50,0 тис. куб. метрів.

Позивачем у матеріали справи надано підписані сторонами та скріплені відтисками печаток акти приймання-передачі природного газу відповідно до договору № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., а саме: від 31.10.2017р. за жовтень 2017 року на суму 341420,24 грн. (35,982 тис. куб. м), від 30.11.2017р. за листопад 2017 року на суму 785697,35 грн. (82,804 тис. куб. м), від 31.12.2017р. за грудень 2017 року на суму 1100122,42 грн. (115,941 тис. куб. м), від 31.01.2018р. за січень 2018 року на суму 1658044,96 грн. (174,740 тис. куб. м), від 28.02.2018р. за лютий 2018 року на суму 1535717,41 грн. (161,848 тис. куб. м), від 31.03.2018р. за березень 2018 року на суму 1526228,77 грн. (160,848 тис. куб. м), від 30.04.2018р. за квітень 2018 року на суму 131303,80 грн. (13,838 тис. куб. м). Всього на суму 7078534,95 грн.

Також надано в матеріали справи сформовану позивачем виписку по операціях за договором № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. за період з 01.10.2017р. по 30.09.2019р., в якій відображено надходження від відповідача коштів за договором № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., всього на суму 6529229,83 грн.

Відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" за 2017 рік сукупний дохід склав 1057 тис. грн., операційні витрати 28909 тис. грн.

Згідно балансу (звіт про фінансовий стан) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2017р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 7704 тис. грн., оборотні активи 10873 тис. грн., власний капітал 5071 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 13476 тис. грн. Усього баланс складав 18577 тис. грн.

Як вбачається із звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" за 2018 рік, сукупний дохід склав 992 тис. грн., операційні витрати 32745 тис. грн.

Відповідно до балансу (звіт про фінансовий стан) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2018р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 6771 тис. грн., оборотні активи 12512 тис. грн., власний капітал 4141 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 15112 тис. грн. Усього баланс складав 19283 тис. грн.

Згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" за 2019 рік сукупний дохід склав 3819 тис. грн., операційні витрати 28058 тис. грн.

Відповідно до балансу (звіт про фінансовий стан) Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 31.12.2019р. необоротні активи на кінець звітного періоду становили 5888 тис. грн., оборотні активи 10889 тис. грн., власний капітал 403 тис. грн., довгострокові зобов`язання і забезпечення 30 тис. грн., поточні зобов`язання і забезпечення 16344 тис. грн. Усього баланс складав 16777 тис. грн.

Згідно довідки № 135 від 01.07.2020р. Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" станом на 01.07.2020р. заборгованість за теплову енергію становить 14970,87 тис. грн., в тому числі населення - 4350,71 тис. грн.; різниця в тарифах по населенню - 7721,00 тис. грн.; бюджетні організації - 36,97 тис. грн.; різниця в тарифах по бюджету - 2724,4 тис. грн.; госпрозрахункові організації та СПД - 137,7 тис. грн.

У матеріалах справи також наявні копії: статуту акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016р. № 1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019р. № 226), статуту Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради 34 сесії від 09.02.2018р. № 9-34/2018, розпорядження Волочиської міської ради Хмельницької області № 20-р/к від 15.01.2020р. "Про продовження контракту з керівником ВКП ТМ "Тепловик" Білим О.О.", котракту № 7 від 15.01.2020р.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості поставленого та отриманого природного газу у жовтні 2017р. квітні 2018р. за договором № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 243029,95 грн., з яких 119058,82 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір постачання природного газу № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., відповідно до якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2017-2018 роках природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками їхніх печаток актами приймання-передачі природного газу а саме: від 31.10.2017р. за жовтень 2017 року на суму 341420,24 грн. (35,982 тис. куб. м), від 30.11.2017р. за листопад 2017 року на суму 785697,35 грн. (82,804 тис. куб. м), від 31.12.2017р. за грудень 2017 року на суму 1100122,42 грн. (115,941 тис. куб. м), від 31.01.2018р. за січень 2018 року на суму 1658044,96 грн. (174,740 тис. куб. м), від 28.02.2018р. за лютий 2018 року на суму 1535717,41 грн. (161,848 тис. куб. м), від 31.03.2018р. за березень 2018 року на суму 1526228,77 грн. (160,848 тис. куб. м), від 30.04.2018р. за квітень 2018 року на суму 131303,80 грн. (13,838 тис. куб. м). Всього на суму 7078534,95 грн.

Як встановлено судом, у договорі постачання природного газу від № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. сторони прямо передбачили обов`язок споживача в будь-якому випадку своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу (пп. 2 абз. 1 п. 6.3. договору).

Однак, відповідач, проводячи розрахунки за отриманий згідно з договором природний газ, що підтверджується випискою по операціях за договором за договором № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. за період з 01.10.2017р. по 30.09.2019р., здійснював такі розрахунки з порушенням п. 6.1 договору. Вказане також підтверджується розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань позивача.

У зв`язку із несвоєчасним здійсненням розрахунків за поставлений у жовтні 2017р. - квітні 2018р. газ позивач просить стягнути з відповідача 119058,82 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у п. 8.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 04.04.2018р.) передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок пені у системі "Законодавство" по кожному акту приймання-передачі природного газу, враховуючи часткові оплати відповідачем заборгованості за природний газ, відповідно до якого розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем, оскільки позивачем враховано розмір пеня за домовленістю сторін, який не перевищує 15,3 % річних, тому заявлені позивачем до стягнення 119058,82 грн. пені в межах суми, допустимої до стягнення, а отже вимога про стягнення 119058,82 грн. пені є правомірною та такою що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних в системі "Законодавство", вважає правомірною до стягнення суму 3% річних у розмірі 44750,68 грн.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №м14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", вважає правомірною до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 79220,45 грн., зважаючи на позицію Верховного Суду викладену у постанові у справі № 905/600/18 від 05.07.2019р.

Посилання відповідача на те, що частково оплата здійснювалась за рахунок коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до умов договору та Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, а тому відповідач не міг самостійно оплатити природній газ, отриманий на підставі договору № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014р. затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки".

Пунктами 3, 4 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (далі - Порядок № 217), передбачено, що теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями). Теплогенеруючі організації, які купують природний газ у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками для виробництва теплової енергії та здійснюють її продаж тільки теплопостачальним організаціям для подальшої реалізації споживачам теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за вироблену теплову енергію за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями), та укладають відповідні договори з теплопостачальними організаціями.

Відповідно до статті 1 Порядку № 217 цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Вказаним Порядком № 217 встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань сторін у частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Отже, здійснення оплати за отриманий природний газ, відповідно до вищевказаного Порядку № 217, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, у тому числі від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки: обов`язок зі сплати поставленого позивачем відповідачу природного газу, відповідно до умов договору № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р., покладено саме на відповідача як покупця; відповідач щодо обсягу та вартості отриманого газу за спірний період не заперечував та здійснював оплату за поставлений природний газ. Також підпунктом 2 абзацу 1 п. 6.3 договору № 1159/1718-БО-34 від 18.09.2017р. передбачено, що у будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Пунктом 3 частини 1 ст. 3 Цивільного кодексу України серед загальних засад цивільного законодавства встановлено свободу договору.

При цьому, частиною 1 статті 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Зазначене кореспондується з положеннями статті 627 ЦК України, якими визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Ст. 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу природного газу та беручи на себе зобов`язання оплачувати вартість природного газу, мав усвідомлювати (свідомо допускати) можливість настання вказаних ним обставин, що впливали на незадовільний фінансовий стан підприємства.

Уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Крім того, відповідно до статей 42, 44 ГКУкраїни підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

За змістом цих правових норм у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.03.2019р. у справі № 905/1851/17.

Крім того, при дослідженні питання можливості відповідача впливати на порядок, строки та повноту розрахунків з позивачем за договором, судом взято до уваги правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладений у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 904/1210/18, відповідно до якого аналіз положень Порядку відкриття (закриття) рахунків та Порядку проведення розрахунків, затверджених Постановою № 792, в сукупності з приписами частини шостої статті 11 Закону дозволяє дійти висновку, що хоча Постановою № 792 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення Постанови № 792 не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями.

Отже, приписи Постанови № 792 самі по собі не змінюють строків розрахунків за договором, не позбавляють відповідача можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до нього відповідальності, передбаченої умовами договору, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати природного газу та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, з оплати боргу з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

20.07.2020р. на адресу суду надійшло клопотання Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" про зменшення розміру пені на 90%. В обґрунтування даного клопотання відповідач вказує, зокрема, що комунальне підприємство є єдиним підприємством, яке здійснює надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в місті Волочиськ. Станом на 01.07.2020р. загальний розмір дебіторської заборгованості складає 14970,78 тис. грн., з яких: населення - 4350,71 тис. грн.; бюджет - 36,97 тис. грн.; інші споживачі - 137,7 тис. грн. Крім того, відсутність оплати за надані послуги не надає відповідачу права на припинення надання послуг, оскільки на теплопостачальні організації покладено обов`язок безперебійного постачання теплової енергії споживача протягом опалювального сезону, а у зв`язку із неплатоспроможністю більшості споживачів теплової енергії, відсутністю коштів, відповідач буде позбавлений можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж те технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів, своєчасно і якісно надавати комунальні послуги споживачам міста.

Представником позивача надано суду заперечення щодо клопотання відповідача про зменшення неустойки, у яких вказано, що, уклавши договір постачання природного газу, сторони досягли усіх істотних умов договору та відповідно взяли на себе зобов`язання визначені договором, зокрема, у разі несвоєчасної оплати за поставлений природний газ - сплатити позивачу пеню у визначеному розмірі. В той же час неналежно планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки.

Стосовно зменшення розміру пені судом враховується, що частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У частині 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також роз`яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Визначаючи розмір підлягаючої стягненню пені, суд виходить із інтересів обох сторін, і враховує, що Волочиське комунальне підприємство теплових мереж "Тепловик" є комунальним підприємством, яке здійснює виробництво теплової енергії для потреб населення. Окрім того, про скрутне фінансове становище відповідача свідчать звіти про фінансові результати за 2017-2019 роки, довідка № 135 від 01.07.2020р.

Суд також приймає до уваги, що допущені відповідачем прострочення хоч і носили систематичний характер, але сума основного боргу відповідачем погашена повністю, порушення відповідачем договірних зобов`язань не спричинило негативних наслідків господарській діяльності ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши зібрані у справі докази та обставини справи в їх сукупності, урахувавши наведені положення законодавства, встановивши наявність обставин, які мають істотне значення для визначення розміру штрафних санкцій та їх зменшення у цьому випадку, зокрема, враховуючи ступінь виконання зобов`язань за договором (повне виконання до звернення позивача з позовом до суду), враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд дійшов висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме положеннями ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій: пені до 59529,41 грн. (50%). При зменшенні пені судом також було взято до уваги правову позицію Північно-західного апеляційного господарського суду, викладену у постанові від 22.06.2020р. по справі № 924/215/20.

За таких обставин клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 50%. В решті частини клопотання про стягнення пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 59529,41 грн. пені, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційних втрат.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, при розподілі судового збору щодо вимоги про стягнення пені судом беруться до уваги приписи п. 9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик", м. Волочиськ Хмельницької області про стягнення заборгованості у розмірі 243029,95 грн., з яких 119058,82 грн. пеня, 44750,68 грн. 3% річних, 79220,45 грн. інфляційні втрати, задовольнити частково.

Стягнути з Волочиського комунального підприємства теплових мереж "Тепловик" (Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Пушкіна, 7 А, ідентифікаційний код 14151820) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 59529,41 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять гривень 41 коп.) пені, 44750,68 (сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят гривень 68 коп.) грн. 3% річних, 79220,45 грн. (сімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять гривень 45 коп.) інфляційних втрат, 3645,45 грн. (три тисячі шістсот сорок п`ять гривень 45 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 59529,41 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.09.2020р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6);

3 - відповідачу (31200, Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Пушкіна, буд. 7 А).

Всім рекомендованим з повідомленням.