ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року м. Дніпро Справа № 904/5905/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Подобєда І.М., Чус О.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Агентство з питань нотаріату та банкрутства"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р.

( суддя Петренко І.В., повне рішення складено 26.04.2019 р. ) у справі

за позовом: Першого заступника прокурора Дніпропетровської області

в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради

до відповідача-1: Приватного підприємства "Цесія"

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Агентство з питань нотаріату та банкрутства"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на боці позивача Департаменту адміністративних послуг

та дозвільних процедур Дніпровської міської ради

про визнання іпотечного договору від 26.07.2016 р. № 2884 недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним укладений 26.07.2016 р. між Приватним підприємством "Цесія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" Іпотечний договір № 2884, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., записи внесені до Державного реєстру іпотек 26.07.2016 р. за номерами 15578929, 15581130, 15582331, 15584847, 15585985, 15589321, 15590389. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. у зв`язку із посвідченням Іпотечного договору № 2884 від 26.07.2016 у вигляді заборони відчуження зазначеного у договорі майна, а саме:

- індексний номер рішення - 30631292 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15578114 стосовно нежитлового приміщення № 68, розташованого на першому повepci житлового будинку № 89 на вул. Робоча у м.Дніпро, загальною площею 227,9 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 );

- індексний номер рішення - 30633574 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15580652 стосовно нежитлового приміщення №8, розташованого на цокольному повepci житлового будинку № 19 на вул. Іларіонівська у м.Дніпро, загальною площею 144,0 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 );

- індексний номер рішення - 30634527 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15581766 стосовно нежитлового приміщення №16, розташованого на V повepci житлового будинку № 42 на пр. Слобожанський у м. Дніпро, загальною площею 667,0 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 );

- індексний номер рішення - 30637072 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15584353 стосовно нежитлового приміщення № 14, розташованого на III повepci житлового будинку №42 на пр.Слобожанський у м. Дніпро, загальною площею 334,2 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 );

- індексний номер рішення - 30638396 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15585677 стосовно нежитлового приміщення № 59, розташованого на першому повepci житлового будинку № 15 на пр.Слобожанський у м. Дніпро, загальною площею 509,9 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 );

- індексний номер рішення - 30639174 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15586419 стосовно нежитлового приміщення № 10, розташованого у житловому будинку № 10 на вул.Саранська у м. Дніпро, загальною площею 112,8 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 );

- індексний номер рішення - 30642993 від 26.07.2016 р., номер запису про обтяження: 15590171 стосовно нежитлового приміщення № 11, розташованого на першому повepci житлового будинку № 2 на вул. Саранська у м. Дніпро, загальною площею 63,7 кв. м. ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 ).

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» не погоджується із оскаржуваним рішення та вважає, що судом першої інстанцій порушено норми матеріального права, шо призвело до ухвалення незаконного рішення. Суд першої інстанції не перевірив доводи прокурора на представництво інтересів держави, в особі Дніпровської міської ради; причини, які перешкоджають Дніпровській міській раді здійснювати захист прав та інтересів територіальної громади особисто.

Водночас, на думку Скаржника, у даній справі відсутні законні підстави для звернення першого заступника прокурора Дніпропетровської області до суду за захистом інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.

При цьому Скаржник зазначає, що сама по собі обставина не звернення Дніпровської міської ради з позовом протягом певного періоду, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів територіальної громади. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Скаржник наголошує на тому, що Дніпровська міська рада є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів у спірних правовідносинах у судовому порядку. При зверненні із позовом прокурор не обгрунтував підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі міської ради, як того вимагають положення законодавства.

Скаржник зазначає, що протиправні діяння, які розглядаються в кримінальних провадженнях, були вчинені в 2012 - 2013 роках, тобто набагато раніше, а ніж було укладено оскаржуваний Іпотечний договір, з того часу в Дніпровській міській раді вже неодноразово змінився склад та керівництво останньої. Однак, будь яких доказів того, що на даний час Дніпровська міська рада не має можливості самостійно захищати права та інтереси територіальної громади міста, прокурор не надав.

Також, Скаржник вважає, що при задоволені позову, негативні наслідки від дій органу місцевого самоврядування, будуть завдані ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства», оскільки останнє буде позбавлене майнових прав на іпотечне майно, що є недопустимим з огляду на практику Європейського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить суд залишити апеляційну скаргу ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі № 904/5905/18 - без змін.

Зокрема, Прокурор посилається на те, що Господарський суд Дніпропетровської області при ухваленні рішення дійшов обґрунтованого висновку, що Прокурором, враховуючи норми чинного законодавства, належним чином обґрунтована наявність підстав для звернення до суду з даною позовною заявою, а також надано належні та допустимі докази стосовно того, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Крім того, у відзиві Прокурор посилається на те, що у зв`язку із бездіяльністю Дніпровської міської ради, після прийняття господарським судом рішень у справах про банкрутство комунальних підприємств, прокуратурою області у період з жовтня 2016 року по травень 2018 року пред`явлено до суду 155 позовних заяв про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна комунальної власності, вперше відчуженого в рамках проваджень про банкрутство. Ще у 2016 році Дніпровська міська рада мала підстави для звернення до суду на захист власних інтересів та інтересів територіальної громади, зокрема шляхом визнання недійсним Іпотечного договору № 2884 від 26.07.2016 р.

Прокурор також вказує на те, що у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави. Так, на теперішній час прокуратурою Дніпропетровської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000948 від 28.07.2017 р. за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Дніпровської міської ради, КВЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВ ЖРЕП Ленінського району, КЖЕП «Південне», КЖЕП «Лівобережжя» та арбітражних керуючих, які діючи умисно, всупереч інтересам територіальної громади міста Дніпро, з метою одержання неправомірної вигоди у період 2012-2013 років допустили відчуження за заниженою вартістю об`єктів комунального майна, які перебували на їх балансі на користь суб`єктів приватного права, чим спричинили тяжкі наслідки.

Крім того, Прокурор зазначає про те, що встановлення факту невжиття Дніпровською міською радою належних та ефективних заходів для поновлення прав та інтересів держави, можливий сплив позовної давності щодо визнання недійсним спірного іпотечного договору, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах. Реалізація прокурором представницьких повноважень в інтересах держави у даній справі відповідає висновку Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) викладеному у рішенні від 15.11.1996 р. у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства», де суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Прокурор наголошує на тому, що предметом даного позову є визнання недійсним договору іпотеки через те, що іпотекодавцем ( ПП «Цесія» ) право власності на спірне нерухоме майно не набувалось, що підтверджується відповідними судовими рішеннями у справах № 38/5005/6636/2012, № 38/5005/6637/2012, № 38/5005/5752/2012, № 34/5005/4591/2012, законність яких перевірялась судами вищої інстанції в установленому ГПК порядку, та якими встановлена належність зазначених у іпотечному договорі об`єктів нерухомості до комунальної власності. Відтак наявність обтяжень, що виникають із спірного іпотечного договору, порушує права Позивача як власника даного нерухомого майна, в тому числі щодо розпорядження таким майном.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г. ( доповідач ), судді - Березкіна О.В, Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 904/5905/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі № 904/5905/18 та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні на 19.06.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2019 р. зупинено провадження у справі № 904/5905/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2019 р., за клопотанням прокурора, апеляційне провадження у справі № 904/5905/18 поновлено. Призначено судове засідання по розгляду апеляційної скарги на 04.11.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2019 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 18.11.201 9р.

Враховуючи, що суддя-доповідач Антонік С.Г. перебуває на лікарняному, за розпорядженням керівника апарату суду від 18.11.2019 р. відповідно до п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30 ( у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 р. № 25) зі змінами, відповідно до п. 2.7.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи № 904/590518 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач) , судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.11.2019 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Березкіна О.В., Дармін М.О., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі № 904/5905/18 прийнято до свого провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 10.12.2019 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.12.2019 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Березкіної О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/5905/18, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2019 р., колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Дарміна М.О., Широбокової Л.П., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі№ 904/5905/18 прийнято до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2019 р. задоволене клопотання Приватного підприємства "Цесія", апеляційне провадження у справі № 904/5905/18 зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18, у подібних правовідносинах.

24.07.2020 р. від Прокурора Дніпропетровської області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 904/5905/18, яке мотивовано тим, що 26.05.2020 р. справа № 912/2385/18 розглянута Великою Палатою Верховного Суду та за результатами такого розгляду винесено постанову, у зв`язку з чим, відпали підстави для зупинення провадження у даній справі. 26.05.2020 р. Великою Палатою Верховного Суду було прийнято постанову у справі № 912/2385/18, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 20.07.2020р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.07.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О., для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/5905/18, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Широбокової Л.П., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 р. поновлено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі № 904/5905/18. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 08.09.2020 р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 08.09.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/5905/18, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Подобєда І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2020 р., колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Подобєда І.М., Чус О.В., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі№ 904/5905/18 прийнято до свого провадження.

Від Приватного підприємства "Цесія" надійшла заява про залишення позову першого заступника прокурора Дніпропетровської області без розгляду з посиланням на правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18.

Сторони та Третя особа не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, копія ухвали апеляційного суду від 29.07.2020 р., направлена на адресу Приватного підприємства "Цесія" рекомендованим листом з повідомленням, повернута з відміткою поштового відділення адресат не знайдений. Разом з тим, ПП "Цесія" у заяві про залишення позову без розгляду посилається на розгляд судом апеляційної скарги 08.09.2020 р., отже Вдповідачу було відомо про час і місце проведення судового засідання.

Копія ухвали апеляційного суду від 29.07.2020 р., направлена на адресу ТОВ Агентство з питань нотаріату та банкрутства ( 49000, м. Дніпро, вул. Тверська, буд. 17, приміщення 222 ) рекомендованим листом з повідомленням № 513, повернута з відміткою поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою.

За приписами ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до ч. 5 зазначеної статті, учасникам справи копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси, ухвала надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належно повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання Скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» не повідомляло суд про зміну місцезнаходження.

З огляду на правильність адреси, зазначену Скаржником в апеляційній скарзі і на яку здійснено направлення копії ухвали суду, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку і її повернення до апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до приписів п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 р. вважається врученою Скаржнику 14.08.2020 р. - з дня проставлення у поштовому відділенні відмітки "адресат відсутній за вказаною адресою".

За змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 р. було надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 29.07.2020 р. та оприлюднено 30.07.2020 р. ( http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90643982 ), тобто, з 30.07.2020 р. сторони могли дізнатися про наявність ухвали про поновлення провадження у справі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони у справі не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо.

При цьому колегія суддів звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на наведене, судом апеляційної інстанції вжито всіх необхідних та можливих заходів щодо належного повідомлення ТОВ Агентство з питань нотаріату та банкрутства про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін та Третьої особи.

У судовому засіданні, яке відбулося 08.09.2020 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Прокурора, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 26.07.2016 р. між приватни підприємством "Цесія" ( Іпотекодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" ( Іпотекодержатель) укладено Іпотечний договір із реєстровим номером № 2884, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г..

П. 1.1 договору визначено, що відповідно до умов договору, керуючись ст. 5 Закону України "Про іпотеку", Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку наступне майно:

1. Нежитлове приміщення № 68, яке розташовано на першому поверсі житлового будинку № 89 на вулиці Робоча у місті Дніпрі;

2. Нежитлове приміщення № 8, яке розташовано на цокольному поверсі житлового будинку № 19 на вулиці Іларіонівська у місті Дніпрі;

3. Нежитлове приміщення № 16, яке розташовано на V поверсі житлового будинку № 42 на проспекті Слобожанський у місті Дніпрі;

4. Нежитлове приміщення № 14, яке розташовано на ІІІ поверсі житлового будинку № 42 на проспекті Слобожанський у місті Дніпрі;

5. Нежитлове приміщення № 59, яке розташовано на першому поверсі житлового будинку № 15 на проспекті Слобожанський у місті Дніпрі;

6. Нежитлове приміщення № 10, яке розташовано у житловому будинку № 2 на вулиці Саранська у місті Дніпрі;

7. Нежитлове приміщення № ІІ, яке розташовано на першому поверсі житлового будинку № 2 на вулиці Савкіна у місті Дніпрі.

Згідно з п. 1.2 договору, даним договором забезпечується повне та своєчасне виконання зобовязань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем ( основного зобов`язання у розумінні ст. ст. 1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку» ) за Договором № 19 про надання поворотної фінансової допомоги від 19.07.2016 р. укладеним між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх договорів про внесення змін, додаткових угод, змін, додатків та доповнень до нього, як існуючих, так і тих, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору ( іменований сторонами «Основне зобов`язання» та/або «Основний договір ), за яким Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю грошові кошти у розмірі 4 800 000 грн. з кінцевим терміном виконання основного зобов`язання не пізніше ніж до 31.12.2017 р. зі сплатою нарахованих штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших понесених витрат іпотекодержателя.

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору, за рахунок нерухомого майна, що передається в іпотеку, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення вимог, а саме: вимоги за основним договором, включаючи сплату неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого основним договором та п. 1.2 договору, інших платежів на користь іпотекодержателя, передбачених основним договором; збитків, завданих порушенням зобовязання за основним договором чи умов іпотечного договору; витрат повязаних з предявленням вимог за основним договором чи Іпотечним договором.

Розділом 2. Гарантії Іпотечного договору закріплено, що Іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки належить йому на законних підставах і є його власністю ( підпункт 2.1.1 пункту 2.1 договору ); на предмет іпотеки може бути звернене стягнення ( підпункт 2.1.2 пункту 2.1 договору ); на предмет іпотеки не звернуто стягнення згідно з чинним законодавством України ( підпункт 2.1.3 пункту 2.1 договору ); предмет іпотеки не підлягає вилученню і вільний від будь-яких зобов`язань, крім тих, що передбачено договором ( підпункт 2.1.4 пункту 2.1 договору ); на момент укладення цього договору предмет іпотеки не внесений до статутного капіталу ( фонду ) юридичної особи, не перебуває в податковій заставі, не існує жодних прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі тих, що не зареєстровані в установленому законом порядку, й судового спору про нього не має ( підпункт 2.1.5 п. 2.1 договору ).

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі іпотечного договору № 2884 від 26.07.2016 р. до Реєстрів були внесені відповідні записи про обтяження ( іпотеку ) вищевказаних нежитлових приміщень.

Прокуратурою Дніпропетровської області надано інформацію про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000948 від 28.07.2017 р. за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Дніпровської міської ради, КВ ЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВ ЖРЕП Ленінського району, КЖЕП «Південне», КЖЕП «Лівобережжя» та арбітражних керуючих, які діючи умисно, всупереч інтересам територіальної громади міста Дніпро, з метою одержання неправомірної вигоди, у період з 2012 року по 2013 рік допустили відчуження за заниженою вартістю обєктів комунального майна, які перебували на їх балансі на користь субєктів приватного права, чим спричинили тяжкі наслідки. Матеріали зазначеного кримінального провадження виділено з кримінального провадження № 0000777 від 05.09.2016 р. за обвинуваченням арбітражного керуючого ліквідатора КЖЕП «Південне», який зловживаючи повноваженнями у процедурі банкрутства комунального підприємства з метою отримання неправомірної вигоди на користь третіх осіб здійснив продаж обєктів комунальної власності, чим спричинив тяжкі наслідки територіальній громаді міста Дніпро. Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 06.11.2017 р. кримінальне провадження № 0000777 від 05.09.2016 р. за обвинуваченням арбітражного керуючого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із набранням чинності Законом України від 06.10.2016 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності».

Також, прокуратурою надано інформацію про те, що Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська розглядається справа № 201/13061/16-к за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України щодо зловживань посадових осіб Дніпропетровської міської ради у вигляді не передачі на баланс Комунального підприємства «Бюро по обліку майнових прав та діяльністю з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради обєктів нерухомого майна, що спричинило їх незаконне відчуження на користь третіх осіб, внаслідок чого із комунальної власності міста вибуло 230 обєкти.

Прокурор в інтересах держави в особі Ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства та Агентства, в якій просив суд визнати недійсним укладений 26.07.2016 р. між Товариством та Агентством Іпотечний договір № 2884 і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесені приватним нотаріусом у зв`язку із посвідченням цього Іпотечного договору у вигляді заборони відчуження зазначеного в договорі майна.

Звертаючись із позовом у даній справі Прокурор зазначив, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств в процедурі банкрутства Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району ( справа № 38/5005/6637/2012 ), Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" ( справа № 38/5005/6636/2012 ), Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району ( справа № 38/5005/5752/2012 ) та Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Південне" ( справа № 34/5005/4591/2012 ).

З метою захисту інтересів держави прокуратурою області було оскаржено дії ліквідаторів підприємств-банкрутів у зазначених вище справах та рішеннями судів визнано неправомірними дії щодо включення до ліквідаційної маси нерухомого майна комунальної власності, визнано недійсними результати біржових торгів та договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі.

Вжитими заходами представницького характеру до комунальної власності повернуто незаконно відчужене нерухоме майно, у тому числі майно, яке є предметом оспорюваного у цій справі Іпотечного договору. Проте, не зважаючи на вжиті заходи, направлені на повернення до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро зазначених об`єктів нерухомості, законний власник до цього часу позбавлений можливості у повному обсязі реалізувати повноваження з володіння та розпорядження належним йому майном, оскільки встановлено, що нерухоме майно, яке є комунальною власністю, Товариство передало в іпотеку, у зв`язку із чим існує загроза порушення охоронюваних законом прав та інтересів територіальної громади м. Дніпро, оскільки відповідно до вимог статей 1, 12, 33 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених Іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто на об`єкти комунальної власності. Окрім того, наявність заборон на відчуження нерухомого майна, накладених в рамках Іпотечного договору позбавляє територіальну громаду міста в особі Дніпровської міської ради можливості в повному обсязі розпоряджатись власним майном.

Судом також встановлено, що ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 38/5005/6636/2012, від 31.01.2018 р. по справі № 38/5005/6637/2012 визнано неправомірними дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, визнано недійсними результати біржових торгів та договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі. Крім того, встановлена належність, зазначених у пункті 1.1 іпотечного договору обєктів нерухомого майна до комунальної власності та на підставі рішень судів у вказаних справах проведено відповідну державну реєстрацію права власності, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З посиланням на ч. 4 ст. 75 ГПК України при вирішенні даного спору господарським судом взято до уваги обставини, встановлені ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 38/5005/6636/2012 та від 31.01.2018 р. по справі № 38/5005/6637/2012.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджується відомостями, наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Позивач є власником нежитлових приміщень, які є предметом спірного договору. Відтак, наявність обтяжень, що виникають із спірного іпотечного договору, порушує права Позивача як власника даного нерухомого майна, в тому числі щодо розпорядження таким майном.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову Прокурора, оскільки за приписами ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, а рішеннями судів підтверджується, що Іпотекодавцем за спірним іпотечним договором та Відповідачем-1 право власності на спірне нерухоме майно не набувалось іпотечний договір в частині передачі нежитлових приміщень суперечить положенням статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Також, приймаючи рішення у даній справі господарський суд взяв до уваги, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку визначеному ст. 388 ЦК України. З огляду на положення ст. 216 ЦК України даний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. За таких обставин, вимоги прокурора щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі спірного договору також підлягають задоволенню.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Прокурором, враховуючи норми чинного законодавства, належним чином обґрунтована наявність підстав для звернення до суду з даною позовною заявою. При цьому, Прокурором надано належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону стосовного того, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач - 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про залишення позову Прокурора без розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: Скаржник вважає, що у даній справі відсутні, передбачені законом виключні випадки, коли Прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі Ради.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Ст. 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Передумовою участі органів та осіб, передбачених ст. 53 ГПК України в господарському процесі в будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі ( позивач, відповідач, третя особа, представник ), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тобто, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до абзацу 1 ч. 3 та абзаців 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно ( аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17 ).

Аналіз положень частин 3-5 ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці ( сукупності дій та рішень ), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щодо наявності порушених прав "інтересів держави" у цій справі, то Прокурор у позовній заяві зазначив, що незважаючи на вжиті заходи, направлені на повернення до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро великої кількості об`єктів нерухомості, законний власник (територіальна громада міста) до цього часу позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати свої повноваження з володіння та розпорядження майном, оскільки чинність Іпотечного договору дозволяє іпотекодержателю звернути стягнення на комунальне майно. Крім цього, наявність заборон на відчуження такого майна, накладених в рамках Іпотечного договору, позбавляє територіальну громади міста можливості в повному обсязі розпоряджатися власним майном.

Вказане суд апеляційної інстанції визнає належним обґрунтуванням, адже, як вже зазначалося, наявність порушень "інтересів держави" є предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом і саме суд попередньої інстанції має відповідні повноваження для такої оцінки.

Оскільки у даній справі мова йде про "перший виключний випадок", то Прокурором у позові роз`яснено, що уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах органом, виступає Дніпровська міська рада. Однак, незважаючи на те, що чинність Іпотечного договору реально порушує права та законні інтереси територіальної громади міста, Дніпровською міською радою до цього часу не вжито заходів цивільно-правового характеру, направлених на усунення перешкод у користуванні власністю.

В цій частині суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 і яка полягає у тому, що бездіяльність компетентного органу ( нездійснення захисту інтересів держави ) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. У межах чинного процесуального закону як реалізацію принципу правової визначеності, так і формування сталої судової практики неможливо забезпечити без урахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 цього Закону висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так як, Дніпровською міською радою протягом тривалого часу, незважаючи на наявну інформацію про порушення її інтересів, наявність численних судових проваджень ініційованих прокуратурою, не вчинено жодних дій із захисту інтересів громади, враховуючи вказану вище позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що у даній справі дійсно має місце "перший виключний випадок", який надає Прокурору право звертатися до суду за відповідним захистом.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 13.11.2019 р. по справі № 904/5909/18, від 11.03.2020 р. р. у справі № 904/5903/18.

Таким чином, оскільки Прокурором у позовній заяві обґрунтовано наявність порушених інтересів держави, а даний випадок є виключним в розумінні Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та ГПК України, колегією суддів відхиляється як безпідставні доводи викладені в апеляційній скарзі щодо відсутноісті у даній справі передбаченого законом виключного випадку, коли Прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі Ради.

Також, судом апеляційної інстанції критично оцінюється твердження Скаржника, що при задоволені позову, ТОВ «Агентство з питань нотаріату та банкрутства» буде позбавлене майнових прав на іпотечне майно, що є недопустимим з огляду на практику Європейського суду, оскільки, висновки Європейського суду з прав людини на які посилається Товариство, не можуть впливати на правильність ухваленого у цій справі судом першої інстанції рішення, адже правова оцінка обставин, за яких відбулось відчуження майна, яке стало предметом іпотеки за оспорюваним Іпотечним договором, вже була предметом розгляду у інших судових справах, в яких підтверджено неправомірність вибуття цього майна, яке належить до комунальної власності, та правомірність та підставність вимог прокурора про витребування такого майна із чужого незаконного володіння у ТОВ.

Щодо ж майнових прав Агентства, які виникли за оспорюваним у цій справі Іпотечним договором, то визнання недійсним цього договору не може вважатися втручанням в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (принцип "належного урядування"), оскільки державні органи не виступали стороною такого договору, а його недійсність, як встановлено судами, пов`язана насамперед з недійсністю тих обставин, які зазначив в момент його укладення саме Іпотекодавець, тобто Товариство.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Прокурором у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 р. у справі № 904/5905/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 09.09.2020 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус