ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р. Справа№ 910/10682/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

в порядку письмового провадження, відповідно до п. 13 ст. 8 ГПК України

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві,

на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року

у справі № 910/10682/19 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Укренергопром",

до: 1. Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

2. Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві,

про відшкодування завданої шкоди в сумі 10 654,14 грн.,

в с т а н о в и в :

1. Короткий зміст позовних вимог:

1.1. ТОВ "Укренергопром" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення 10 654,14 грн. шкоди, завданої неправомірними діями відповідача-1 (а.с. 8-13).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця щодо безпідставного відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387, позивач змушений був нести додаткові витрати щодо сплати 10 654,14 грн. коштів, що покладаються на боржника з боку державного виконавця, обов`язок з відшкодування яких приписами ст. ст. 1173, 1174 ЦК України покладено на відповідачів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 р. у справі №910/10682/19 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України на користь ТДВ "Укренергопром" 10 654,14 грн. шкоди (а.с. 214-229).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1. Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

4.1 У апеляційній скарзі відповідач-2 зазначає, що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та відповідачем-1, предметом позову не є оскарження дій чи бездіяльності відповідача-2 або його посадових осіб, правові підстави щодо стягнення з Державного бюджету України надміру зарахованих коштів відсутні, а Головне управління Казначейства не уособлює Державний бюджет України.

4.2 З посиланням на п. 6 Порядку № 845 відповідач-2 зазначає про те, що спірні кошти можуть бути відшкодовані виключно у спосіб передбачений процесуальним законодавством і не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

4.3 На переконання скаржника, є безпідставним посилання суду на Закон України від 24.03.1998 № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" та Закон України від 21.04.1999 № 606-ХІУ "Про виконавче провадження", оскільки на дату прийняття скасованої судом постанови про відкриття виконавчого провадження (18.04.2017) зазначені законодавчі акти втратили силу.

4.4 Також відповідач-2 вважає помилковими твердження суду, що гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконавчих документів та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", оскільки як зазначено в "Прикінцевих та перехідних положеннях" цього Закону, виконанню підлягають виконавчі документи за рішенням суду, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, а саме до 01.01.2013.

5. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

5.1 Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що судом правильно застосовано норми матеріального права що, враховуючи характер спеціальних норм статей 1173, 1174 ЦК України, на підставі яких заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи та вірно встановлено підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

5.2 З посиланням на викладені у постановах Верховного Суду України від 08.11.2017 р. у справі № 6-99цс17, від 05.09.2017 р. у справі № 904/9939/15 та Верховного Суду від 23.08.2018 р. у справі № 904/8399/17, від 30.03.2018 р. у справі № 916/219/16 правові позиції, позивач зазначає, що у справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

5.3 Також позивач зазначає, що прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" взагалі не містять визначених відповідачем-2 тверджень.

6. Розподіл справи:

6.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020, матеріали судової справи № 910/10682/19 разом з апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.

6.2. 27.04.2020 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/10682/19 поновлено Головному управлінню Державної казначейської служби України в місті Києві строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі № 910/10682/19, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі № 910/10682/19 залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

6.3. 25.05.2020 від Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві надійшла заява про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду до розгляду скарги по суті.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 відмовлено Головному управлінню Державної казначейської служби України в місті Києві у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору.

6.5. Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві звернулось із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.

6.6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі № 910/10682/19 та повідомлено сторін про те, що розгляд даної апеляційної скарги вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1 Розглянувши викладене в апеляційній скарзі клопотання про розгляд справи за апеляційною скаргою за участі Головного управління Державної казначейської служби України, колегія суддів, з урахуванням положень ч. 6 ст. 252 ГПК України, відмовляє у його задоволенні з огляду на те, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. В процесі здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2016 № 826/9018/15 (а.с. 85) державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП №53783387 про стягнення з ТОВ "Укренергопром" на користь Управління Пенсійного фонду в Солом`янському районі міста Києва заборгованості по нарахуванню сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій по списку № 2 за період з грудня 2014 р. по лютий 2015 р. у розмірі 66 031,92 грн. (а.с. 14), копію якої направлено боржнику до відома та виконання (а.с. 91).

8.2. У рамках виконавчого провадження ВП № 53783387 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 02.06.2017 про арешт майна боржника згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику (ТОВ "Укренергопром") у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, - 72 935,11 грн. (а.с. 95-95/зворот).

8.3. У відповідності до ст.ст. 6, 48, 52, 56 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі виконавчого листа № 826/9018/15 від 02.11.2016 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06.06.2017 направлено платіжну вимогу № 53783387/30 про списання з рахунку боржника грошових коштів в загальному розмірі 72 935,11 грн., в т.ч. суми заборгованості, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору (а.с. 101-104).

8.4. 23.06.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунках боржника, у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 107).

8.5. У рамках виконавчого провадження ВП № 53783387 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанови від 10.07.2017 про стягнення виконавчого збору у розмірі 6 603,19 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн., а саме: внесення інформації про вчинення виконавчих дій до ЄДРВП - 51,00 грн., вартість поштових відправлень - 16,25 грн., вартість поштових відправлень (рекомендована) - 35,00 грн., конверти - 4,50 грн., обкладинка виконавчих проваджень - 6,00 грн., матеріально - технічне забезпечення -50,00 грн., оформлення документів виконавчого провадження - 107,25 грн., обслуговування оргтехніки - 30,00 грн. (а.с. 105, 106).

8.6. У зв`язку з надходженням 13.06.2017 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 826/9018/15 від 02.11.2016 коштів в сумі 72935,11 грн., державним виконавцем 10.07.2017 сформовано розпорядження №53783387, яким грошові кошти в розмірі 66 031,92 грн. перераховано на користь Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі міста Києва, а також перераховано в дохід держави 6 603,19 грн. виконавчого збору, 51,00 грн. витрат виконавчого провадження та 249,00 грн. витрат виконавчого провадження (а.с. 108), що підтверджується копіями платіжних доручень від 14.07.2017 №№ 8137, 8138, 8139, 8140 на відповідні суми (а.с. 109-110).

8.7. За період квітень - червень 2017 року Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у рамках виконавчого провадження ВП №53783387 з рахунків позивача (ТОВ "Укренергопром") №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих в АТ "УкрСибБанк" списано кошти в загальному розмірі 76 686,06 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень від 13.06.2017 № 53783387/3 на суми 72 935,11 грн. (а.с. 15), 1871,97 грн. (а.с. 17) та 1 878,98 грн. (а.с. 16) відповідно, а також довідкою АТ "УкрСибБанк"від 20.06.2017 р. (а.с. 18).

8.8. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 (з урахуванням ухвали від 10.10.2018 р.) у справі № 826/6169/17 за позовом ТДВ "Укренергопром" до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вангородського С.М. від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387 (а.с. 19-22, 23-24).

Зазначеним судовим рішенням встановлено протиправність винесення оскаржуваної постанови, оскільки державний виконавець був зобов`язаний повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання у зв`язку із пред`явленням виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2016 №826/9018/15 до виконання із порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

8.9. 18.02.2019 позивачем пред`явлено Солом`янському районному відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вимогу № 02-469 про відшкодування завданої шкоди у розмірі 10 654,14 грн. (а.с. 25-27).

8.10. Доказів задоволення зазначеної вимоги відповідачем-1 та надання ним обґрунтованої відповіді - матеріали справи не містять.

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

9.1. Відповідач 1 у даній справі - Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві є органом державної влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

9.2. Обставини в частині, що стосується необґрунтованості та протиправності дій відповідача-1 щодо прийняття постанови від 18.04.2017 про відкриття виконавчого провадження №53783387 за відсутності передбачених законом підстав для такого відкриття, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 у справі № 826/6169/17, яке набрало законної сили, та є преюдиційними в силу положень ст. 75 ГПК України.

8.11. Матеріали справи свідчать про те, що за період квітень - червень 2017 року Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у рамках виконавчого провадження ВП №53783387 з рахунків позивача (ТОВ "Укренергопром") №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкритих в АТ "УкрСибБанк" списано кошти в загальному розмірі 76 686,06 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень від 13.06.2017 №53783387/3 на суми 72 935,11 грн. (а.с. 15), 1871,97 грн. (а.с. 17) та 1 878,98 грн. (а.с. 16) відповідно, а також довідкою АТ "УкрСибБанк"від 20.06.2017 р. (а.с. 18).

9.3. ВП №53783387 відкрито щодо стягнення з позивача 66 031,92 грн.

9.4. З позивача списано згідно платіжного доручення №53783387/3 - 72 935,11 грн., з яких виконавцем згідно розпорядження від 10.07.2017 №53783387: 66 031,92 грн. перераховано на користь стягувача у вказаному ВП, а також в дохід держави 6 603,19 грн. виконавчого збору, 51,00 грн. витрат виконавчого провадження та 249,00 грн. витрат виконавчого провадження (а.с. 108-110).

9.5. Крім того, у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві також здійснювалось відкрите на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2016 ВП №52452379 з примусового виконання виконавчого документа від 08.04.2016 №826/12011/15 (а.с. 112).

В межах виконавчого провадження ВП № 52452379 державним виконавцем у зв`язку з надходженням 13.06.2017 грошових коштів у сумі 1871,97 грн. та 1878,98 грн. на депозитний рахунок з обліку депозитних сум сформовано розпорядження від 10.07.2017 № 52452379 (а.с. 113), яким з грошових коштів у розмірі 1 871,97 грн. та 1878,98 грн. стягнуто в дохід держави 466,04 грн. виконавчого збору та 300,00 грн. витрат виконавчого провадження, що підтверджується копіями платіжних доручень №8147 від 14.07.2017 та № 8148 від 14.07.2018 на відповідні суми (а.с. 114).

9.6. В У рамках цього ж виконавчого провадження (№ 52452379) державним виконавцем сформовано розпорядження від 10.07.2017 № 52452379 (а.с. 115), яким грошові кошти у розмірі 2984,91 грн. повернуто на користь позивача на р/р № НОМЕР_4 в АТ "УкрСибБанк", МФО 351005, код за , що підтверджується копією платіжного доручення № 8149 від 14.07.2017 на вказану суму (а.с. 116).

9.7. У платіжному дорученні № 8149 від 14.07.2017 на суму 2984,91 грн. (а.с. 116) міститься посилання саме на розпорядження №52452379, винесене в межах виконавчого провадження № 52452379 з примусового виконання виконавчого документа № 826/12011/15 від 08.04.2016.

9.8. При цьому, повернення грошових коштів у сумі 2 984,91 грн. здійснювалось у межах виконавчого провадження ВП № 52452379, яке не є предметом даного спору, оскільки спірні відносини між сторонами виникли через завдання шкоди, спричиненої протиправними діями державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП №53783387.

9.9. Доказів винесення Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві постанови про об`єднання виконавчих проваджень №53783387 та № 52452379 у зведене виконавче провадження, та, відповідно, підстав для вчинення оспорюваний дій з перерахування коштів в межах виконавчого провадження № 53783387 відповідно до платіжної вимоги № 52452379, відповідачем 1 - матеріали справи не містять.

9.10. При цьому, у призначенні платежу копій платіжних доручень від 13.06.2017 (а.с. 15-17) на суму 72935,11 грн., 1878,98 грн. та 1871,97 грн. зазначено, що сплата здійснюється на підставі "в/л №826/9018/15 виданого 02.11.2016", а у платіжних дорученнях на суми 1878,98 грн. та 1871,97 грн., крім вказаного, також зазначено посилання на платіжну вимогу № 53783387/30 від 06.06.2017, сформовану у межах виконавчого провадження №53783387. Вказане свідчить про те, що кошти у загальному розмірі 76686,06 грн. стягнуто виконавцем саме у межах виконавчого провадження ВП №53783387/30 щодо примусового виконання виконавчого документа № 826/9018/15 від 02.11.2016, дії з відкриття якого визнано протиправними.

9.11. Враховуючи те, що неправомірність дій державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо відкриття ВП № 53783387 встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 у справі №826/6169/17, внаслідок таких неправомірних дій відповідача-1 з позивача загалом у межах ВП № 53783387 списано 76686,06 грн., з яких кошти у розмірі 66031,92 грн. підлягають поверненню в межах повороту виконання рішення (постанови) Окружного адміністративного суду у справі №826/9018/15, колегія суддів зазначає, що 10 654,14 грн. (76686,06-66031,92) є сумою завданої позивачу шкоди, яка, в силу приписів ст. 1174 ЦК України, підлягає відшкодуванню відповідачем 1 незалежно від його вини.

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1 Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доведеність усіх трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками), наявність яких є обов`язковою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої спеціальною нормою ст. 1173 ЦК України, а саме неправомірного виконання Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві приписів Закону України "Про виконавче провадження" та відкриття виконавчого провадження ВП № 53783387, наявність завданої матеріальної шкоди у вигляді стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 10 654,14 грн. та безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача-1 і заподіяною позивачеві шкодою.

11. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

11.1. Колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача-2 про помилковість посилань суду на Закон України від 24.03.1998 № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" та Закон України від 21.04.1999 № 606-ХІУ "Про виконавче провадження", оскільки на дату прийняття скасованої судом постанови про відкриття виконавчого провадження (18.04.2017) зазначені законодавчі акти втратили силу та разом з тим зазначає, що вказана обставина не призвела до прийняття неправильного по суті рішення та в силу положень абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України не є підставою для скасування оскаржуваного рішення з огляду на те, що державний виконавець є державним службовцем, а відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону України "Про державну службу" матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

При цьому, відшкодування матеріальної шкоди у відповідному розмірі, завданої незаконними рішеннями, діями органу державної влади, його посадової, службової особи, має бути здійснено за рахунок держави, а не за рахунок відповідача-1, оскільки в таких випадках відповідно до ст. 1173 ЦК України, ст. 56 Конституції України відповідальність несе саме держава, а не її органи або посадові чи службові особи. Останні здійснюють свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції.

11.2. Колегія суддів зазначає про безпідставність тверджень відповідача-2 про те, що сума надмірно зарахованих коштів не є шкодою в розумінні статей 22 та 1166 ЦК України, з огляду на те, що така сума була сплачена за платіжною вимогою державного виконавця у межах відкритого виконавчого провадження №53783387, дії відповідача-1 з відкриття якого визнано незаконними. При цьому, вказана сума, дійсно є надмірно стягнутою державним виконавцем та, разом з тим, не підлягає поверненню в межах процедури повороту виконання рішення у справі №826/9018/15, оскільки рішення у вказаній справі, щодо виконання якого відкрито ВП №53783387 (та яке було скасоване постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2018 р. за наслідками перегляду постанови цього суду від 20.04.2016 за нововиявленими обставинами) прийнято щодо стягнення 66 031,92 грн. та щодо якої ухвалою цього суду від 15.08.2018 р. у справі №826/9018/15 допущено поворот виконання рішення, у зв`язку з його скасуванням. Натомість, КАС України не передбачає можливість повернення в порядку повороту виконання рішення, крім присудженої до стягнення за таким рішенням суми, також і суми витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та надлишково стягнутих з боржника у такому виконавчому провадженні сум.

У ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Разом з тим, положення зазначеного Закону порядку повернення виконавчого збору та надлишково стягнутих з боржника у виконавчому провадженні сум - не встановлює.

При цьому, положення Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 (на п. 6 якого посилається відповідач-2 у апеляційній скарзі) встановлює порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

З огляду на викладене, та те, що за результатами розгляду справи, встановлено, що пред`явлена до стягнення сума відповідає розміру завданої внаслідок неправомірних дій відповідача-1 позивачу шкодою, останнім обрано належний спосіб захисту щодо звернення до суду зі вказаним позовом, тобто реалізації процедури відшкодування такої суми у спосіб передбачений процесуальним законодавством.

11.3. На переконання колегії суддів твердження скаржника про те, що "спірні правовідносини виникли виключно між Позивачем та Відповідачем-1, Предметом позову не є оскарження дій чи бездіяльності відповідача-2 або його посадових осіб, правові підстави щодо стягнення з Державного бюджету України надміру зарахованих коштів відсутні, а Головне управління Казначейства не уособлює Державний бюджет України", правильних висновків суду першої інстанції про необхідність стягнення коштів (у розмірі завданої діями відповідача-1 позивачу шкоди) саме з Державного бюджету, - не спростовують з огляду на наступне.

Враховуючи викладену у постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі № 6-99цс17 правову позицію та вказаний у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12/рп-2001 правовий висновок, колегія суддів зазначає, що відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів не допускається та те, що вимога про відшкодування шкоди має заявлятися також до органів, які виконують функції з управління коштами Державного бюджету України, а саме до органу казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, яким заподіяно шкоду, як співвідповідача. Наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі не вимагається.

При цьому, Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві є територіальним органом, яке знаходиться за місцезнаходженням Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та здійснює свої повноваження від імені Державної казначейської служби України, з огляду на що вказану особу обґрунтовано зазначено у якості співвідповідача та присуджено стягнення суми шкоди саме з державного бюджету, обов`язок з управління коштами якого за місцезнаходженням відповідача-1(як заподіювача шкоди) покладено на відповідача-2.

11.4. Також колегія суддів зазначає про помилковість тверджень відповідач-2 про те, що в "Прикінцевих та перехідних положеннях" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" зазначено, що виконанню підлягають виконавчі документи за рішенням суду, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, а саме до 01.01.2013, огляду на те, що п. 3 Перехідних положень вказаного Закону не встановлено виключно того, що виконанню підлягають виконавчі документи за рішенням суду, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, а саме до 01.01.2013.

Натомість положення зазначеного Закону визначають те, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким в т.ч. орган державної влади (ч. 1 ст. 2 Закону) та встановлює, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень (ч. 1 ст. 3 Закону) і при цьому не обмежує можливість такого виконання виконавчих документів за рішеннями суду, які видані або ухвалені в період дії цього Закону, яким в т.ч. станом на момент здійснення апеляційного перегляду цієї справи є чинним.

12. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:

12.1. Матеріали справи свідчать про те, що внаслідок протиправного відкриття відповідачем-1 виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2016 № 826/9018/15 позивачу завдано шкоди у вигляді надлишкового стягнення коштів у розмірі 10 654,14 грн.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

13.2. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).

13.3. Частиною четвертою статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в т.ч. в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

13.4. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

13.5. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

13.6. За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

13.7. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

13.8. Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

13.9. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.10 ст.270 ГПК України).

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

13.10. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

13.11. В силу приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

13.12. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13.13. Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

13.14. Згідно частини 3 статті 147 ГУ України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

13.15. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

13.16. Положеннями ч. 1 ст. 225 ГК України до додаткових витрат, понесених стороною, яка зазнала збитків, віднесено штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо.

13.17. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

13.18. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

13.19. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

13.20. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

13.21. На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

13.22. Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

13.23. Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження"- примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

13.24. З урахуванням положень п.10 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

13.25. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Водночас, необхідною підставою для притягнення відповідного органу (органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної податкової служби та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (стаття 22 Цивільного кодексу України).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Аналогічну праву позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2019 р. у справі №910/1559/18.

13.26. Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12/рп-2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

13.27. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Колегія суддів враховує, що з дати набрання чинності Законом № 553-IX (18.04.2020 р.) до 01.01.2021 не застосовується положення ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України. Разом з тим, станом на момент прийняття рішення у даній справі, вказані положення про зупинення дії ч. 1 ст. 25 не набрали.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Зі змісту статей 1173, 1174 ЦК України та частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України вбачається, що відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою. Таким чином, відшкодування шкоди має здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України.

Приписами пункту 2 частини 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Пунктами 35, 36 цього Порядку передбачено випадки безспірного списання коштів державного бюджету органами казначейства для відшкодування шкоди, заподіяної юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для такого списання коштів стягувачі подають документи, визначені в пункті 6 Порядку, до органу державного казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень.

У відповідності до пунктів 1, 9 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Таким чином, в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі № 6-99цс17.

13.28. Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"(стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

14. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

14.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

14.2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі №910/10682/19 залишити без змін.

14.3. Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі № 910/10682/19 залишити без задоволення.

15. Розподіл судових витрат:

15.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі № 910/10682/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі №910/10682/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Головне управління Державної казначейської служби України.

4. Справу №910/10682/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 31.08.2020 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова