ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Харків Справа № 913/343/20

Провадження №1/913/343/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод", м. Київ

до відповідача Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання договору оренди землі укладеним та зобов`язання вчинити дії

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання - Медуниця Р.І.

Представники сторін:

від позивача - Бичковський Є.В., адвокат, посвідчення № 2403 від 11.12.2019;

від відповідача - не викликався;

Суть спору: про визнання укладеним договору оренди землі № 40020266 між ТОВ "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" та Сєвєродонецькою міською радою та зобов`язання суб`єкта державної реєстрації, виконавчого органу Сєвєродонецької міської ради вчинити дії по державній реєстрації права оренди земельної ділянки за цим договором.

Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, вислухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.

Так, 13.03.2020 позивач звернувся до відповідача з пропозицію (офертою) про укладення правочину - договору оренди землі № 040020266, проект якого додав до листа № 130320-1 для розгляду орендодавцем.

Як свідчать матеріали справи, перед цим рішенням Сєвєродонецької міської ради від 30.08.2018 № 2807 ТОВ "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2114 га для обслуговування будівлі автомобільної вагової залізничного тупіка № 45 за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 1-м.

У подальшому 26.07.2019 Сєвєродонецькою міською радою було прийнято рішення № 3864, яким затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі автомобільної вагової залізничного тупіка № 45, за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 1-м та передано ТОВ "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" вказану земельну ділянку в оренду строком на 49 років (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації, основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, вид використання - для обслуговування будівлі автомобільної вагової залізничного тупіка № 45).

Право власності ТОВ "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" на об`єкт нерухомості - будівлю автомобільної вагової залізничного тупіка № 45 підтверджується доданим до справи свідоцтвом від 30.03.2018, зареєстрованим в реєстрі за № 334 (номер запису про право власності 25512455 від 30.03.2018 згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - арк. справи 61-62).

Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 13.05.2019 № 602/0/195-19 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 1-м становить 561034,46 грн.

На пропозицію позивача укласти договір оренди землі Сєвєродонецька міська рада відповіла листом від 02.04.2020 № 1541, до якого додала підписаний проект договору разом з протоколом розбіжностей щодо пунктів 8, 9, 11, 12, 13, 17, 24, 27, 29, 30, 33 та 34 та повідомила, що проект договору був розроблений Сєвєродонецькою міською радою на підставі рішень сесії № 1140 від 26.02.2017 "Про затвердження Типового говору оренди землі СМР", із змінами внесеними рішенням від 06.03.2018 № 2383, а також відповідач вказав, що запропонована позивачем редакція договору не відповідає вказаним рішенням сесій, тому договір підписаний з протоколом розбіжностей від 26.03.2020.

Оскільки відзив на позовну заяву від 26.06.2020 підписаний головним спеціалістом сектору землеустрою Дікарєвою О.Ю., якою не надані докази представництва інтересів Сєвєродонецької міської ради у відповідності до ст. 56 ГПК України, заперечення відповідача за цим відзивом судом не оцінюються при прийнятті рішення.

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 ЦК України), статті 148 ГК України, земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

В силу статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше.

Як регламентовано статтею 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

На підставі статті 80 ЗК України, частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальна громада є суб`єктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 638 ЦК України, ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими законами України і договором оренди землі (ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Водночас, як визначено ст. 182 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Зміст договору, у розумінні ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Понад те, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також; у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку (ст. 630 ЦК України).

Орендою землі, в силу ст. 1 Закону України "Про оренду землі", є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено істотні умови договору оренди: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Органи місцевого самоврядування, на підставі п. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 124 ЗК України, передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 123 Земельного кодексу України.

Зокрема, надання у користування земельної ділянки, в тому числі, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 1 ст. 123 ЗК України).

Так, ТОВ "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" у відповідності до вказаних вимог чинного законодавства отримав згоду відповідача на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2114 для обслуговування будівлі автомобільної вагової залізничного тупіка № 45, за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 1-м, що був затверджений рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26.07.2019 № 3864, та відповідно до якого було надано позивачу в оренду із земель комунальної власності вказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як свідчать матеріали справи, відповідач у встановленому порядку надіслав на адресу позивача протокол розбіжностей до договору оренди земельної ділянки, який одержаний 08.04.2020 (поштове повідомлення 017 - арк. справи 160), втім позивачем не було передано у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими.

Позивач звернувся до суду 03.06.2020 згідно відмітки Укрпошти на конверті.

Відтак, в силу ч. 7 ст. 181 ГК України пропозиції відповідача, викладені у протоколі розбіжностей до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2020 № 040020266, є прийнятими, а договір є укладеним в редакції не переданого на вирішення суду протоколу розбіжностей.

Встановлюючи цей юридичний факт, суд виходить з того, що за обставинами спору у наявності необхідні три умови, за яких господарський договір вважається укладеним: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать зміст договору та протоколу розбіжностей, додержання передбаченої законом форми договору та додержання передбаченого законом порядку укладання договору.

Оскільки ч. 7 ст. 181 ГК фактично розрахована на принцип "мовчазної згоди", суд пропонував позивачу надати листування між сторонами у проміжку часу з 08.04.2020 по 28.04.2020, яке б свідчило про наявність будь-яких активних дій, які б свідчили про незгоду з пропозиціями, викладеними в протоколі розбіжностей. Таких доказів надано не було.

Посилання позивача на те, що проект договору підписаний не повноважною особою та не містить печатки, у зв`язку з чим він не породжує для сторін господарсько-договірні зобов`язання, є безпідставними з огляду на наступне.

Повноваження особи, яка підписала протокол розбіжностей - Ольшанського О.В., підтверджуються довіреністю від 27.12.2019 № 2399.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Отже, перебування в судовому провадженні існуючого спору свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин загального порядку укладання договору за обопільною згодою обох сторін шляхом спільного підписання ними договору.

За таких обставин визнання укладеним договору оренди землі № 40020266 у редакції, запропонованій позивачем у прохальній частині позову неможливо, оскільки такий договір є укладеним в редакції не переданого на вирішення суду протоколу розбіжностей (арк. справи 96-105) на підставі ч. 7 ст. 181 ГК України.

З огляду на вищевикладене, є необґрунтованою й вимога про зобов`язання вчинити дії по державній реєстрації права оренди земельної ділянки, яка є похідною від основної вимоги, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Витрати по судовому збору покладаються на позивача у відповідності до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод", м. Київ, ідент. код 37051637 до відповідача Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області, ідент. код 26204220 про визнання договору оренди землі № 40020266 укладеним та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 31.08.2020.

Суддя Н.М.Зюбанова