ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.2020 Справа № 905/1176/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Хохулі М.С. (помічник судді за дорученням судді),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (; адреса: 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Південна, буд. 1), в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації (, адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 28 б),

до відповідача: Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" (; адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Вчительська ,буд. 9),

про: стягнення 75.455,50 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились, -

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою №1297/04 від 23.06.2020 (вх.№11787/20 від 25.06.2020) до Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" про стягнення 75.455,50 грн., з яких: 55.530,80 грн. - основного боргу, 11.492,26 грн. - пеня, 2.344,38 грн. - 3% річних, 6.088,06 грн. - інфляційні втрати. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір за розгляд цієї справи у розмірі 2.102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання природного газу №006 від 01.01.2018р., № 006 від 01.01.2019 щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Нормативно вимоги обґрунтовано положеннями ст.ст. 2, 173, 174, 230, 232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 530, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, п.31 ч.1 ст.1 та ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу", ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

На підтвердження вимог надано: договори на постачання природного газу: № 006 від 01.01.2018, № 006 від 01.01.2019; додаткові угоди до договору: жовтень 2018, грудень 2018 - березень 2019; акти прийому-передачі природного газу з грудня 2018 по квітень 2019; акти-рахунки з листопада 2018 по березень 2019; банківські виписки; акт № 013 від 13.03.2019 р. на відключення від газопостачання абонента, акт № 014 від 13.03.2019 на відключення від газопостачання абонента; ліцензії на постачання природного газу; правовстановлюючі документи учасників справи (відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1176/20; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 04.08.2020; встановлено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру (надання відзиву на позовну заяву відповідачем, відповіді на відзив - позивачем, тощо); визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою.

Така ухвала суду отримана позивачем та відповідачем 08.07.2020, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 04.08.2020 відкладено розгляд справи на 18.08.2020; визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою; запропоновано сторонам виконати вимоги ухвали про відкриття провадження у справі № 905/1176/20; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, у тому числі по суті, клопотань та документів в письмовій формі - протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 18.08.2020.

Така ухвала суду отримана позивачем та відповідачем 11.08.2020, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 18.08.2020 повідомлено позивача та відповідача про перерву у судовому засіданні до 27.08.2020; визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання необов`язковою.

Така ухвала суду отримана позивачем та відповідачем 25.08.2020, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Також сторін було повідомлено про перерву телефонограмами, які містяться в матеріалах справи.

25.08.2020 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

В судове засідання 27.08.2020 позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому ст. 120 ГПК України порядку.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано, про причини суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи, що ця справа розглядається у порядку спрощеного провадження, явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, сторони повідомлялись про дату, час та місце судового засідання у встановленому порядку і вважаються повідомленими належним чином, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, тому справа розглядається за наявними матеріалами без присутності представників позивача та відповідача.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2018 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" (споживач, відповідач) укладено договір №006 на постачання природного газу зі строком дії до 31.12.2018.

За поясненнями позивача, 01.01.2019 договір №006 сторонами було перепідписано і встановлено строк його дії до 31.12.2019.

За умовами п.1.1 договору, постачальник постачає природний газ (далі - газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених цим договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість прийнятого природного газу у розмірах, строках, та порядку, передбачених цим договором.

Згідно п.1.2 договору передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін і має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місце встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу, ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договору.

Договірні планові обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до договору (п.2.1 договору).

Згідно п.2.6 договору постачання газу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними комерційного вузла обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Відповідно до п.2.7 договору, постачальник до п`ятого числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акту приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печатками постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку мотивованої відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку, в тому числі впродовж розрахункового місяця. До прийняття рішення судом обсяг та вартість постачання газу встановлюється відповідно до даних постачальника (п.2.8 договору).

Пунктом 2.9 договору визначено, що акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно п.4.1 - 4.2 договору, розрахунки за поставлений споживачем природний газ здійснюються за вільними цінами, які визначаються в первинних документах до цього договору (у тому разі рахунках, листах, додаткових угод тощо).

На дату укладання договору ціна природного газу за 1000 куб.м. становить 12.062,16 грн., в тому числі: - газ природний з ПДВ 11.810,04 грн. (ПДВ 1968,34 грн.); - тариф на транспортування природного газу 252,12 грн. (42,02 грн). Зміна ціни на газ можлива при зміні встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, зміною закупівельної ціни на газ, а також за інших підстав передбачених діючим законодавством.

Постачальник зобов`язується розміщувати інформацію про ціну газу на своєму офіційному веб-сайті http://oblgaz.donetsk.ua/ (п.4.3).

В п.4.4 договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.3 договору, є обов`язковою для Сторін, з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість постачання газу буде застосовуватись Сторонами, при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ, згідно з умовами Договору.

Розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць. Місячна вартість постачання газу визначається як добуток ціни газу, визначеної відповідно до п.4.3 даного договору, на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 Договору.

Загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу (п.4.5 договору).

Оплата вартості постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатка 2 до договору до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду, споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк, після збільшення цього обсягу в установленому договором порядку. Датою оплати рахунка (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на рахунок постачальника. Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період (номінацію), споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу (номінацією) та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. Крім цього, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VІ Правил постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період, та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу н наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати, споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. Оскільки постачання носить безперервний/ритмічний характер, постачальник виписує споживачеві зведені податкові накладні останнім календарним днем місяця на весь поставлений за поточний місяць обсяг. У випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично спожитий газ, сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді (п.4.6 договору).

Договір набуває чинності при досягненні сторонами цього договору угоди з усіх істотних умов і діє до 31.12.2019 включно, а в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного їх виконання (п.10.1 договору).

В додатку №1 до договору сторони погодили перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживаючого обладнання відповідача, типи приладу обліку та режим роботи відповідача та обладнання.

В додатку №2 до договорів №006 від 01.01.2018 та №066 від 01.01.2019 сторони погодили договірні обсяги постачання природного газу за кожен місяць на період з січня 2018 по грудень 2018 року та з січня 2019 по грудень 2019 року відповідно.

Між сторонами підписувались додаткові угоди, в яких останніми узгоджувалась ціна послуг. (а.с. 16-18).

Так, з 01.10.2018р. вартість послуг змінилася та згідно додаткової угоди від 01.10.2018 до договору №006 від 01.01.2018 складає разом 14812,14 грн. за 1000 куб.м. в тому числі: ціна газу - 14560,02 грн. (з урахуванням ПДВ), тариф транспортування магістральними трубами - 252,12 грн. (з урахуванням ПДВ).

В листопаді вартість послуг не змінювалась.

З 01.12.2018р. вартість послуг змінилася та згідно додаткової угоди від 01.12.2018р. до договору №006 від 01.01.2018 складає разом 12.407,76 грн. за 1000 куб.м в тому числі: ціна газу - 12.155,64 грн. (з урахуванням ПДВ), тариф транспортування магістральними трубами - 252,12 грн. (з урахуванням ПДВ).

З 01.01.2019р. вартість послуг змінилася та згідно додаткової угоди від 01.01.2019 до договору №006 від 01.01.2019 складає разом 12.062,16 грн. за 1000 куб.м в тому числі: ціна газу - 11.810,04 грн. (з урахуванням ПДВ), тариф транспортування магістральними трубами - 252,12 грн. (з урахуванням ПДВ).

З 01.02.2019р. вартість послуг змінилася та згідно додаткової угоди від 01.02.2019р. до договору №006 від 01.01.2019 складає разом 11.688,06 грн. за 1000 куб.м в тому числі: ціна газу - 11.435,94 грн. (з урахуванням ПДВ), тариф транспортування магістральними трубами - 252,12 грн. (з урахуванням ПДВ).

З 01.03.2019р. вартість послуг змінилася та згідно додаткової угоди від 01.03.2019р. до договору №006 від 01.01.2019 складає разом 10.024,56 грн. за 1000 куб.м в тому числі: ціна газу - 9.772,44 грн. (з урахуванням ПДВ), тариф транспортування магістральними трубами - 252,12 грн. (з урахуванням ПДВ).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договорів № 006 від 01.01.2018р., № 006 від 01.01.2019р. та Правил постачання природного газу, позивачем та відповідачем підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

- Акт№87 від 01.12.2018 прийому-передачі природного газу у листопаді 2018 року в обсязі 5,548 тис.куб.м;

- Акт№87 від 01.01.2019 прийому-передачі природного газу у грудні 2018 року в обсязі 10,686 тис.куб.м;

- Акт№87 від 01.02.2019 прийому-передачі природного газу у січні 2019 року в обсязі 4,536 тис.куб.м;

- Акт№87 від 01.03.2019 прийому-передачі природного газу у лютому 2019 року в обсязі 4,183 тис.куб.м;

- Акт№87 від 01.04.2019 прийому-передачі природного газу у березні 2019 року в обсязі 0,840 тис.куб.м.

На підставі даних актів позивачем виписані та відповідачем отримані акти-рахунки:

- Акт - рахунок №87 від 30.11.2018 року на суму 82.177,75грн.;

- Акт - рахунок №87 від 31.12.2018 року на суму 132.589,32 грн.;

- Акт - рахунок №87 від 31.01.2019 року на суму 54.713,95 грн.;

- Акт - рахунок №87 від 28.02.2019 року на суму 48.891,16 грн.;

- Акт - рахунок №87 від 31.03.2019 року на суму 8.420,63 грн.

Всього за період листопад 2018 року - березень 2019 року відповідачем отримано за договором 25,793 тис.куб.м. природного газу на загальну суму 326.792,81 грн.

Факт отримання від позивача у власність природний газ за договором на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються із нормами ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами положень Закону України "Про ринок природного газу", зокрема, природний газ є товарною продукцією.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається, сторонами обумовлено порядок розрахунків у п. 4.6. договору. Так, оплата вартості постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами …. до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. У випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оплата вартості постачання газу за договором здійснюється виключно грошовими коштами. (п.4.7 договору).

З матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що Комунальним підприємством Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" розрахунки за договорами на постачання природного газу №006 від 01.01.2018р., № 006 від 01.01.2019 здійснювались з простроченням та не в повному обсязі. Наявні в матеріалах справи банківські виписки про рух коштів по рахунку та лист відповідача про зміну призначення платежу в платіжних документах (а.с.33 - 49) свідчать, що відповідачем сплачено вартість газу, отриманого за період листопад 2018 року - березень 2019 року, у загальній сумі 271.262.01 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий природний газ в сумі 55.530,80 грн. (326.792,81 грн. - 271.262.01 грн.)

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача з претензією від 02.03.2020 № 383/04, в якій просив протягом 10 днів з дня отримання даної претензії сплатити суму заборгованості за договором постачання природного газу, що виникла станом на 01.04.2019 у розмірі 55530,80 грн. по зобов`язанням листопада 2018 - березня 2019 року.

Така претензія отримана відповідачем 04.03.2020, про що свідчить відповідний штамп вхідної пошти відповідача в нижньому правому куті вказаної претензії (а.с.54).

На час розгляду справи відповідачем не подано доказів сплати боргу в сумі 55.530,80 грн. повністю чи частково.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 55.530,80 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217, частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається, у п.6.1 договору сторони домовилися, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно з п.6.3.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач заявив до стягнення з відповідача також нараховані пеню у розмірі 11.492,26 грн. за період з 11.12.2018 по 10.10.2019, три проценти річних в сумі 2.344,38 грн. за період з 11.12.2018 по 10.06.2020 та інфляційні в сумі 6.088,06 грн. за період з грудня 2018 по травень 2020 (а.с.50-53).

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування санкцій.

З огляду на умови договору, приписи ч.6 ст.232 ГК України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» судом перевірено розрахунок пені за допомогою калькулятору штрафів програмного комплексу «Ліга:Закон» із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, та встановлено, що розмір таких нарахувань складає 11.589,87 грн., що є більше ніж заявлено позивачем. Враховуючи положення ч.1 ст.14 та ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких суд розглядає справу в межах заявлених вимог і не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, задоволенню підлягає пеня саме в розмірі заявленому позивачем - 11.492,26 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних, пред`явлених до стягнення позивачем, за допомогою програми "Ліга Закон" та виходячи з заборгованості, вказаної у кожному рахунку окремо та за заявлений позивачем період, судом встановлено, що розмір 3% річних складає 2.344,38 грн. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних, суд зазначає наступне.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

При зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Такий порядок обчислення інфляційних збитків наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19 (п.п.25-29).

Як вбачається з доданого до позову розрахунку, позивач нарахував інфляційні за період з грудня 2018 по травень 2020 року на загальну суму 6088,06 грн. (за зобов`язаннями листопада 2018 на борг 65691,84 грн. за період з 11.12.2018 по 20.12.2018 та з зазначенням поточних платежів, інфляційні - 919,69 грн.; по зобов`язанням грудня 2018 на суму 132589,32 грн. за період з 11.01.19 по 31.01.19 та з зазначенням поточних платежів, інфляційні - 1852,93 грн.; по зобов`язанням січня 2019 на суму 54713,95 грн. за період з 11.02.19 по 28.02.19 та з зазначенням поточних платежів, інфляційні - 858,66 грн.; по зобов`язанням лютого 2019 року на суму 48891,16 за період з 11.03.19 по 30.03.19 та з урахуванням поточних платежів з 31.03.19 по 10.04.19 на борг 47110,17 грн., інфляційні - 235,55 грн.; по зобов`язанням березня 2019 року на суму 8420,63 грн. за період з 11.04.2019 по 10.06.2020, інфляційні - 444,25 грн.).

Перевіривши такий розрахунок позивача, наявні в матеріалах справи платіжні документи та врахувавши порядок обчислення інфляційних збитків наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, суд вважає, що у даному випадку виключається стягнення з відповідача інфляційних втрат за період грудень 2018 - березень 2019 року, оскільки прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця. Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць (наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18). Розрахунок інфляційних нарахувань мав бути здійснений позивачем за період з квітня 2019 року по травень 2020 року та складає суму інфляційних нарахувань у розмірі 1809,41 грн. Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних у сумі 1809,41 грн. В іншій частині вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.3 ст.129 Конституції України та ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. В даному випадку відповідачем цей обов`язок не виконаний, оскільки ним не спростовано доводів позивача, власного контррозрахунку вимог не подано, що зумовлює, з урахуванням встановлених судом обставин, задоволення позовних вимог частково.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 73-80, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Слов`янської міської ради "Словміськводоканал" (; адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Вчительська ,буд. 9) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (; адреса: 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Південна, буд. 1), в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації (, адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 28б) 55.530,80 грн. - основного богу (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот триста гривень, 80 коп.), 3% річних - 2.344,38 грн. (дві тисячі сорок чотири гривні 38 коп.), інфляційні втрати - 1.809,47 грн. (тисяча вісімсот дев`ять гривень 47 коп.), пеня - 11.492,26 грн. (одинадцять тисяч чотириста дев`яноста дві гривні, 26 коп.), а також відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 1982,81 грн. (тисяча дев`ятсот вісімдесят дві гривні, 81 коп.).

В іншій частині вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Повний текст рішення складено 28.08.2020.

Суддя Н.В. Величко