ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

17.08.2020 р. м. Ужгород Справа № 907/594/19

За позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", м. Запоріжжя

до відповідача Дочірнього підприємства "Ант-Кер" Угорського товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", яке в подальшому перейменоване в Дочірнє підприємство "Ант-Кер" Товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", с. Яноші Берегівського району

про стягнення 1 449 082 грн. 13 коп., в тому числі 964 768 грн. 40 коп. заборгованості за товар, 214 178 грн. 58 коп. пені, 77 181 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 192 953 грн. 68 коп. штрафу,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - Підяш Н.О., адвокат, довіреність № 30/19 від 02.01.2019 року

Відповідача - Юрик Б.І., адвокат, ордер серії ЗР № 56979 від 04.12.2019 року

СУТЬ СПОРУ: Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006", м. Запоріжжя заявлено позов до відповідача Дочірнього підприємства "Ант-Кер" Угорського товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", яке в подальшому перейменоване в Дочірнє підприємство "Ант-Кер" Товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", с. Яноші Берегівського району про стягнення 1 449 082 грн. 13 коп., в тому числі 964 768 грн. 40 коп. заборгованості за товар, 214 178 грн. 58 коп. пені, 77 181 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 192 953 грн. 68 коп. штрафу.

Представник позивача на адресу суду надіслала заяву, якою повідомила суд про повне погашення відповідачем суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 964 768 грн. 40 коп. після пред`явлення позову до суду, а також зазначила, про те, що враховуючи, що позивач повністю сплатив основний борг, на даний час відсутні підстави для застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Разом з тим, просить стягнути з відповідача 214 178 грн. 58 коп. пені, 77 181 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань та 192 953 грн. 68 коп. штрафу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань згідно умов договору поставки мінеральних добрив № ЗК-Д-1 від 24.01.2017 року.

Відповідач відзиву на позовну заяву у порядку ст. 165 ГПК України суду не надав. Представник відповідача у судовому засіданні усно просив суд відмовити у задоволені стягнення з відповідача пені, інфляційних нарахувань та штрафу, у зв`язку із повним погашенням основного боргу.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представників сторін,

суд Встановив:

Між Приватним підприємством "Бізон-Тех Добрива" (надалі - постачальником) та Дочірнім підприємством "Ант-Кер" Угорського товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", яке в подальшому перейменоване в Дочірнє підприємство "Ант-Кер" Товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", (надалі - покупцем, відповідачем у справі) 24.01.2017 року було укладено Договір поставки мінеральних добрив № ЗК-Д-1 (надалі - Договір), за умовами якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та специфікаціями до нього, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупцю мінеральні добрива (надалі - добрива або товар), а покупець зобов`язується з`являтися у місце поставки, приймати цей товар та оплачувати його постачальнику.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна вказуються в специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. та 2.4. Договору сторони передбачили, що кожна наступна специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього договору, і не скасовує та не змінює дію попередніх специфікацій ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній. Якщо, в період дії цього договору, між сторонами відбудеться поставка товару, але не буде підписана специфікація на нього, то накладна на такий товар підписана представником покупця прирівнюється до специфікації, якою погоджено асортимент, ціна та кількість товару, що постачається покупцю, а покупець зобов`язується оплатити такий товар на умовах, строки та в порядку, визначеному в цьому договору. Застосовуючи умови договору для таких випадків (у т.ч. ті, що регулюють порядок індексації сум платежів за товар) сторони домовились в них замість слова специфікація застосовувати (читати) слово накладна. Усі підписані представниками сторін в період дії цього договору специфікації та накладні з поставки (відпуску) покупцю мінеральних добрив є невід`ємною частиною цього договору, навіть якщо в них немає посилання на реквізити цього договору. Умови поставок, оплати товару по ним та відповідальність покупця за прострочення оплати товару регулюється цим договором.

Згідно п. 5.1. Договору, покупець зобов`язується повністю оплатити постачальнику товар на умовах попередньої оплати у строки та у розмірах, що визначені у специфікаціях. Якщо ж товар або якась його частина буде поставлена покупцю до його оплати постачальнику, то такий товар оплачується покупцем не пізніше наступного дня після поставки йому товару. Такі ж строки діють, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений покупцем.

На підставі п. 7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до кінця року в якому він був укладений. Якщо сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки, але фактично постачальником будуть здійснюватися поставки мінеральних добрив покупцю, то цей договір продовжує регулювати умови таких поставок між сторонами і в наступному році аж до укладання нового договору поставки.

На виконання умов Договору, Приватне підприємство "Бізон-Тех Добрива" здійснювало відповідачу поставки товару згідно з підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними № 2091 від 14.11.2017 року, № 2140 від 14.11.2017 року, № 12 від 09.01.2018 року на загальну суму 1 402 860 грн. 50 коп.

19.12.2018 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех Добрива" (первісним кредитором), Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (новим кредитором, позивачем у справі) та Дочірнім підприємством "Ант-Кер" Угорського товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", яке в подальшому перейменоване в Дочірнє підприємство "Ант-Кер" Товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер" (боржником, відповідачем у справі) укладено договір № 1/ЗК-Д-1 про відступлення права вимоги (надалі - Договір). За умовами п. 1 договору, первісний кредитор відступив новому кредитору всі свої права та вимоги до боржника за основним договором, реквізити якого вказані в пункті 2 цього Договору, а новий кредитор прийняв їх, у т.ч. за цим договором первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання боржником обов`язків і зобов`язань за основним договором.

Згідно п. 2 Договору, під основним договором сторони розуміють укладений між первісним кредитором та боржником договір поставки мінеральних добрив № ЗК-Д-1 від 24.01.2017 року, за яким грошове зобов`язання (основний непроіндексований борг з оплати поставленого товару) боржника (як покупця) перед первісним кредитором (як постачальником) на дату укладення цього договору становить 1 112 768 грн. 40 коп.

З моменту укладення цього договору, новий кредитор повністю замінив первісного кредитора в основному договорі; до нового кредитору перейшли всі права та вимоги первісного кредитора до боржника за основним договором, у т.ч. новий кредитор набув право замість первісного кредитора вимагати від боржника (у т.ч. і в судовому порядку) сплати на свою користь основного боргу, суми індексації ціни товару, штрафних санкцій (штрафу, пені), процентів (відсотків), збитків, інфляційних втрат за основним договором. До нового кредитора також переходять усі права, в разі їх наявності, що забезпечують виконання боржником зобов`язань за основним договором; боржник є зобов`язаним виконати всі свої обов`язки і зобов`язання за основним договором на користь нового кредитора в тому ж обсязі і на тих же умовах, що і перед первісним кредитором, а також є зобов`язаним перед новим кредитором нести відповідальність за їх порушення, у т.ч. за ті, що вже мали місце (п. 3 Договору).

Відповідно до п. 4 Договору, сторони узгодили, що підписанням цього договору новий кредитор підтверджує, що, він до укладення цього договору отримав і повністю ознайомився з основним договором, додатками до нього (зокрема, специфікаціями), і документами, що підтверджують поставку первісним кредитором товару на користь боржника і свідчать про права і вимоги первісного кредитора до боржника за основним договором, та не має зауважень до їх оформлення чи змісту, до виконання первісним кредитором основного договору; йому зрозуміло зміст переданих йому прав і вимог за основним договором; він згоден з усіма умовами основного договору і не має претензій до них або до первісного кредитора.

За умовами п. 5 Договору, сторони визначили, що підписанням цього договору боржник підтверджує, що він визнає борг, що вказаний в пункті 2 цього договору, перед новим кредитором, а також інші свої обов`язки за основним договором перед ним; у нього відсутні будь-які заперечення та зустрічні вимоги до первісного та нового кредиторів за основним і цим договором; йому зрозумілі наслідки переходу прав та вимог від первісного кредитора до нового кредитора за основним договором.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми 964 768 грн. 40 коп. заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений на підставі видаткових накладних товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 964 768 грн.

В процесі розгляду справи, відповідачем було здійснено повне погашення заборгованості з оплати вартості поставленого товару у розмірі 964 768 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі у разі відсутності предмету спору.

Враховуючи те, що сума заборгованості в розмірі 964 768 грн. погашена відповідачем в процесі розгляду справи, про що суду подані відповідні докази, провадження у справі щодо стягнення суми 964 768 грн. заборгованості підлягає закриттю в порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

На підставі та в порядку п. 6.1.4. Договору, яким передбачено, що за прострочення оплати поставленого і неоплаченого товару Покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 (двадцяти) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) % від простроченої суми, позивач просить стягнути з відповідача суму 214 178 грн. 58 коп. пені та 192 953 грн. 68 коп. штрафу.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання нарахована пеня в розмірі 214 178 грн. 58 коп.

Перевіривши розрахунок пені у межах заявленого періоду, та виходячи із відповідної суми заборгованості, суд зазначає, що пеня в розмірі 214 178 грн. 58 коп. нарахована правомірно (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи) та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Крім того, позивачем у відповідності до п. 6.1.4. Договору нараховано до стягнення із відповідача штраф у розмірі 192 953 грн. 68 коп.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 19.09.2019 року у справі № 904/5770/18.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 192 953 грн. 68 коп. штрафу, суд доходить висновку, що такий здійснено правомірно, з огляду на що вказана сума штрафу підлягає стягненню з відповідача.

Позивач за прострочку відповідачем оплати вартості поставленого за договором поставки товару, посилаючись ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 77 181 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведений порядок розрахунку інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає сума 75 251 грн. 93 коп. інфляційних нарахувань. В задоволенні решти заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань належить відмовити.

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів судом встановлено та констатовано доведення обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу та інфляційних нарахувань, відтак, такі підлягають до задоволення.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 214 178 грн. 58 коп. пені, 192 953 грн. 68 коп. штрафу та 75 251 грн. 93 коп. інфляційних нарахувань, документально доведеними та обґрунтованими. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 7 235 грн. 76 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Інша частина судового збору, а саме, 14 471 грн. 53 коп. підлягає поверненню позивачу із Державного бюджету в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" після подання суду відповідної заяви.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Ант-Кер" Угорського товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", яке в подальшому перейменоване в Дочірнє підприємство "Ант-Кер" Товариства з обмеженою відповідальністю "Ант-Кер", 90233, Берегівський район, с. Яноші, вул. Церковна, буд. 80 () на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", 70605, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162 кв. 11 () суму 214 178 (Двісті чотирнадцять тисяч сто сімдесят вісім гривень) грн. 58 коп. пені, 75 251 (Сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят одну гривню) грн. 93 коп. інфляційних нарахувань та 192 953 (Сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят три гривні) грн. 68 коп. штрафу, а також суму 7 235 (Сім тисяч двісті тридцять п`ять гривень) грн. 76 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми 964 768 грн. 40 коп. заборгованості за товар закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 01.09.2020 року.

Суддя Пригара Л.І.