Справа № 5010/33/2012-Б-24/2
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2020 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву ліквідатора Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління до відповідача Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у справі про банкрутство Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління.

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа про банкрутство Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління.

26 грудня 2019 р., ліквідатор Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління звернувся до суду в межах справи про банкрутство Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління із заявою до відповідача Івано-Франківської міської ради із вимогами визнати за банкрутом право власності на нежитлове приміщення (стаціонарне бітумне сховище закритого типу): споруда № 1, рік побудови 1971, площа - 502 м2, об`єм - 1355 м3, споруда № 2, рік побудови 1971, площа - 223 м2, об`єм - 602 м3, що розташоване по вул. Промислова, 2Є в м. Івано-Франківську та зареєструвати таке право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в ході ліквідаційної процедури ліквідатор виявив на балансі банкрута згадане майно, право власності на яке не зареєстроване за банкрутом в установленому законом порядку, у зв`язку з чим ліквідатор позбавлений можливості реалізувати таке майно з метою задоволення вимог кредиторів Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління.

03 січня 2020 р., суд прийняв дану заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 23 січня 2020 р.

23 січня 2020 р., підготовче засідання у справі суд відклав на 07 лютого 2020 р.

07 лютого 2020 р., суд оголошував у підготовчому засіданні перерву до 26 лютого 2020 р.

26 лютого 2020 р., протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 18 березня 2020 р., однак цього дня розгляд справи суд відклав до закінчення дії карантину, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11 березня 2020 р. № 211.

Свої заперечення на позов відповідач виклав у відзиві на позов від 21 січня 2020 р. та запереченнях від 24 лютого 2020 р. Так, Івано-Франківська міської рада у повному обсязі заперечує проти задоволення цього позову, оскільки вважає, що спірне нерухоме майно є власністю територіальної громади м. Івано-Франківська та було передане позивачу на баланс, а не у власність.

Дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління є комунальним підприємством, що зареєстроване Івано-Франківською міською радою 29 грудня 1993 р., місцезнаходженням цього підприємства є вул. Макогона, 23А в м. Івано-Франківську.

Для здійснення статутної діяльності Івано-Франківська міська рада як засновник цього підприємства передала передала на його баланс комунальне майно.

07 липня 2011 р., Івано-Франківська міська рада прийняла рішення про припинення КП "Управління по випуску шляхо-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління" шляхом його ліквідації.

13 січня 2012 р., Господарський суд Івано-Франківської області за результатами підготовчого засідання порушив провадження у справі № 5010/33/2012-Б-24/2 про банкрутство Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління, а 24 січня 2012 р., суд виніс постанову, якою Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління визнав банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру.

02 лютого 2012 р., за результатами інвентаризації майна банкрута був складений акт № 1, у якому зазначено про виявлення на балансі Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління бітумного сховища, введеного в експлуатацію 1971 року, що знаходиться по вул. Макогона, 23А в м. Івано-Франківську.

02 листопада 2016 р., відбулись збори кредиторів банкрута, на яких ліквідатор доповідав, що на балансі Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління знаходиться нерухоме майно, яке не включене у ліквідаційну масу у зв`язку з тим, що воно належить територіальній громаді та було передане боржнику в користування. Ліквідатор зазначив, що він виготовив технічну документацію на нежитлові будівлі та подав заяву Івано-Франківській міській раді про надання дозволу на оформлення права власності. Однак Івано-Франківська міська рада відповідним листом надала ліквідатору відповідь, в якому вказала, зокрема, що баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку і не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства. Крім того, ліквідатор доповів кредиторам, що акту приймання-передачі майна від Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління на користь Дорожного ремонтно-експлуатаційного управління на виконання рішення Івано-Франківської міської ради від 07 липня 2011 р. № 287-ІІ, йому надано не було.

09 вересня 2019 р., був виготовлений технічний паспорт на зазначене майно.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В частинах 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як зазначено в ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Така правова позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 травня 2018 р. у справі № 914/904/17 та від 27 червня 2018 р. у справі № 904/8186/17.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджено належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Відповідно до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

В абзаці 15 ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 5 і 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради або їх виконавчі органи, а не комунальні підприємства, які є суб`єктами господарювання.

Частинами 1 - 3 ст. 78 ГК України передбачено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно з частинами 1 - 3 ст. 145 та ч. 4 ст. 147 ГК України, майновий стан суб`єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов`язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону. Зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону. Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 р. у справі № 923/321/18 зазначив, що чинне законодавство не передбачає жодних інших правових режимів належності майна комунальному підприємству, ніж право господарського відання або право оперативного управління, чим спростовується безпідставне твердження ліквідатора Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління про можливість набуття комунальним підприємством права власності на спірне нерухоме майно. При цьому чинне законодавство не допускає можливості трансформації зазначених речових прав комунального підприємства як титульного володільця у його право приватної власності незалежно від того, чи було закріплено комунальне майно власником (уповноваженим ним органом) за таким підприємством, чи було набуто останнім за рахунок власних коштів (прибутку), одержаних від господарської діяльності. Винятком є можливість зміни правового режиму майна суб`єкта господарювання, заснованого на комунальній власності, шляхом приватизації майна комунального підприємства відповідно до закону.

Як видно із матеріалів справи, Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління є комунальним комерційним підприємством, відтак комунальне майно було передано цьому підприємству не у власність, а на праві господарського відання. Власником майна залишається територіальна громада міста Івано-Франківська.

Враховуючи наведене, у позові Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

у позові ліквідатора Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління до відповідача Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у справі про банкрутство Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів Івано-Франківського міськжитлокомунуправління - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І. В. Ткаченко

Повне рішення складено 28 серпня 2020 р.