Справа № 909/729/20
УХВАЛА
02.09.2020 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі:
судді Рочняк О. В.
розглянувши матеріали заяви Дочірнього підприємства "Івано-Франківськ-Пропан"
до боржника: філії "Коломийська дорожня експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 22 117 грн 73 коп.
без повідомлення (виклику) учасників справи
ВСТАНОВИВ: Дочірнє підприємство "Івано-Франківськ-Пропан" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з філії "Коломийська дорожня експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України заборгованості в сумі 22 117 грн 73 коп.
Відповідно до положень статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.
В силу статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.
Частиною 1 статті 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відповідно до частини 3 наведеної статті філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Коло повноважень філії юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді представницьких функцій сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про філію, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівнику цього підрозділу.
Отже, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією. Втім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю.
Юридична особа несе повну юридичну відповідальність за зобов`язаннями, що виникають з діяльності її відокремленого підрозділу.
З поданої заяви вбачається, що вимогу про стягнення за судовим наказом заявлено саме до філії "Коломийська дорожня експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України, яка не є юридичною особою.
Доказів на підтвердження повноважень філії юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді представницьких функцій сторони (боржника за судовим наказом) від імені цієї особи, які визначається установчими документами останньої, положенням про філію, яке затверджено юридичною особою, суду не подано.
Сукупність вказаних норм законів унеможливлює визначення філії, як учасника господарської справи, через відсутність в останньої належної самостійної правоздатності.
Згідно приписів ст. 147 ГПК України, оскільки заявник просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості з боржника, який не є юридичною особою, суд відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України, оскільки вимоги не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства в порядку наказного провадження.
Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою (ч. 2 ст. 153 ГПК України).
При цьому, відмова у видачі судового наказу про стягнення з Філії заборгованості не позбавляє заявника права звернутися з відповідною заявою за правилами господарського судочинства в порядку наказного провадження, за умови її подання до боржника, що є юридичною особою, в особі відокремленого підрозділу (філії).
Згідно вимог ч.2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 64, 147, 152, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 02.09.2020

Суддя О.В. Рочняк