ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 913/131/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Багай Н.О., Міщенка І.С.

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження касаційної скарги Заступника прокурора Харківської області

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 (судді: Зубченко І.В., Гребенюк Н.В., Стойка О.В.)

та ухвалу Господарського суду Луганської області від 13.03.2019 (суддя Фонова О.С.)

за позовом Першого заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України

до: 1. Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМІН БУД СЕРВІС"

про визнання недійсним рішення тендерного комітету, визнання недійсним договору будівельного підряду на суму 15 249 118,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Перший заступник прокурора Луганської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України (далі - Позивач, Держаудитслужба) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації (далі - Відповідач-1, Департамент) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМІН БУД СЕРВІС" (далі - Відповідач-2, ТОВ "ПРОМІН БУД СЕРВІС") про визнання недійсним рішення тендерного комітету та визнання недійсним договору будівельного підряду.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані невжиттям Держаудитслужбою заходів до усунення виявлених порушень процедури публічних закупівель щодо раціонального та ефективного використання коштів державного та місцевого бюджетів. На думку Прокурора така бездіяльність зазначеного органу суперечить інтересам держави, та дає законні та обґрунтовані підстави для застосування прокурором заходів реагування у формі представницьких повноважень.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.03.2019, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у справі №913/131/19, позовну заяву з доданими до неї документами повернуто Першому заступнику прокурора Луганської області без розгляду на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

2.2. Судові рішення попередніх судових інстанцій мотивовані відсутністю необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також необґрунтованістю підстав для звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням необхідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг та позиція інших учасників

3.1. У касаційній скарзі Заступник прокурора Харківської області просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. Скаржник вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм процесуального права (статті 1, 53, 236 Господарського процесуального кодексу України), матеріального права (статті 3, 5, 13, 1311 Конституції України, статті 15 та 16 Цивільного кодексу України) та неправильному тлумаченні норм статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", а також при неповному з`ясуванні обстави, які мають значення для справи

3.3. Скаржник зазначає, що законодавством прямо передбачено право прокурора звертатись до суду в інтересах держави у разі нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом влади відповідних функцій. У даному випадку подання позову обумовлено необхідністю захисту державних інтересів у сфері публічних закупівель, адже уповноважений орган влади відповідних функцій не вжив та не має наміру їх вживати.

3.5. ТОВ "ПРОМІН БУД СЕРВІС" у письмових поясненнях просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення попередніх судових інстанцій - без змін наголошуючи на тому, що Прокурор в порушення вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру" фактично не повідомив компетентний орган про звернення до суду з позовом, не довів обставин нездійснення чи неналежного здійснення відповідним органом повноважень щодо захисту інтересів держави, а також не дотримався розумного строку для звернення до суду з даним позовом.

3.6. Департамент у своїх поясненнях у справі підтримує позицію судів попередніх інстанцій та зазначає, що чинність спірного договору припинено без його фактичного виконання та здійснення оплати за бюджетні кошти (розірвано під час проведення моніторингу уповноваженого органу), що у свою чергу свідчить про відсутність факту порушення або загрози порушення інтересів держави та, як наслідок, відсутність підстав для здійснення Прокурором представництва інтересів держави у суді.

4. Розгляд справи Верховним Судом

4.1. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №913/131/19 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Зуєва В.А. (головуючого), Кушніра І.В., Случа О.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019.

4.2. Ухвалою Верховного Суду від 11.07.2019 відкрито касаційне провадження за вищезазначеною касаційною скаргою та зупинено провадження у справі №913/131/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики.

4.3. Ухвалою Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №913/131/19 поновлено провадження у справі та вирішено здійснити перегляд оскаржуваних судових актів у порядку письмового провадження.

4.4. У зв`язку з відпусткою судді Случа О.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №913/131/19 визначено колегію суддів у складі: Зуєва В.А. (головуючого), Дроботової Т.Б., Кушніра І.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019.

4.5. Ухвалою Верховного Суду від 07.11.2019 зупинено провадження у справі №913/131/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики.

4.6. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020, у зв`язку з відпусткою судді Дроботової Т.Б. для розгляду справи № 913/131/19 визначено колегію суддів у складі: Зуєва В.А. (головуючого), Міщенка І.С., Кушніра І.В.

4.7. Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2020 поновлено провадження у справі №913/131/19 у зв`язку із усуненням обставин, що викликали зупинення провадження та вирішено здійснити перегляд оскаржуваних судових актів у порядку письмового провадження.

4.8. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 у зв`язку з відпусткою судді Кушніра І.В. для розгляду справи №913/131/19 визначено колегію суддів у складі: Зуєва В.А. (головуючого), Багай Н.О., Міщенка І.С.

4.9. Крім того, з урахуванням карантину запровадженого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" з 12.03.2020, а також внесення змін та доповнень до Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо процесуальних строків відповідно до пункту 11 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та з огляду на зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18, розгляд касаційної скарги здійснюється в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

4.10. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон України від 15.01.2020 № 460-IX).

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки зазначену касаційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 №460-IX, касаційний розгляд здійснюється відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020.

5. Фактичні обставини встановлені судами

5.1. Підставою звернення до суду з даним позовом в особі Північно - східного офісу Державної аудиторської служби України Прокурором зазначено, що орган владних повноважень (Держаудитслужба) не виживає заходів для усунення виявлених порушень процедури публічних закупівель щодо раціонального та ефективного використання коштів державного та місцевого бюджетів, що на думку прокурора свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень. У зв`язку з чим, Прокурор вважає, що така бездіяльність зазначеного органу суперечить інтересам держави, та дає законні та обґрунтовані підстави для застосування прокурором заходів реагування у формі представницьких повноважень.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

6.2. Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

6.3. Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

6.4. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

6.5. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

6.6. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Близькі за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18 та від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

6.7. У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган

Подібний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 27.02.2019 у справі №761/3884/18.

6.8. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

6.9. Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 1311, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

6.10. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

6.11. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

6.12. Системне тлумачення положень частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України та частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

6.13. Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

6.14. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

6.15. Судова колегія звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17 та від 18.08.2020 у справі №914/1844/18.

6.16. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

6.17. Судова колегія касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду, який був підтриманий апеляційним господарським судом, про не доведення прокурором нездійснення чи неналежного здійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, з огляду на таке.

6.18. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

6.19. Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому, саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №910/6144/18, від 06.08.2019 у справі №912/2529/18 та 18.08.2020 у справі №914/1844/18.

6.20. При цьому, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У контексті наведеного можливо зробити висновок, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

6.21. Ураховуючи вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що Держаудитслужба не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави в установленому законодавством порядку, а сама по собі обставина незвернення Держаудитслужби з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання Позивачем функцій із захисту інтересів держави.

6.22. Верховний Суд також ураховує, що з матеріалів справи убачається встановлення судами попередніх інстанцій обставин недотримання прокурором обов`язкової процедури, передбаченої абзацом 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Адже наразі бездіяльність Держаудитслужби не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначеного органу до подання позову з метою надання цьому органу можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, до позовної заяви першим заступником прокурора Луганської області додано лише повідомлення №05/1-7125вих-19 від 27.02.2019, яким прокурор повідомив відповідний орган про звернення до суду від їх імені та яке було надіслано разом з позовною заявою.

6.23. Враховуючи наведене, касаційна інстанція не може погодитися з твердженням скаржника про доведення прокурором "нездійснення" позивачем захисту інтересів держави, та вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про не доведення прокурором нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах позивачем (органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах).

6.24. Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

6.25. Колегія суддів зауважує, що оскільки процесуальний закон не визначає, які саме положення в якому порядку (послідовності) має застосовувати суд першої інстанції у разі невиконання прокурором зазначених вище вимог, то суд, керуючись принципами диспозитивності та пропорційності господарського судочинства (статті 14, 15 Господарського процесуального кодексу України), може на свій розсуд спочатку залишити позовну заяву прокурора без руху та повернути її у разі неусунення заявником допущених недоліків у встановлений строк (частина четверта статті 174 Господарського процесуального кодексу України), або ж з урахуванням фактичних обставин справи на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 174 цього Кодексу повернути позовну заяву прокурору (без її попереднього залишення без руху), чим власне і керувався суд першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали.

6.26. За таких обставин, повертаючи позовну заяву Прокурору, місцевий господарський суд вірно зазначив, що Прокурор у цій заяві не зазначив у чому саме полягає неможливість Держаудитслужби звернутися до суду із відповідним позовом, оскільки Позивач, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду звернувся Прокурор, має підстави і можливість самостійно захищати свої права та Прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту безпосередньо Позивачем.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що нормами чинного законодавства не вимагається отримання згоди від суб`єкта владних повноважень у відповідь на повідомлення прокурора про звернення до суду, однак наведене не спростовує правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурору без розгляду на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.2. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі про неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому оскаржені у справі судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 та ухвалу Господарського суду Луганської області від 13.03.2019 у справі №913/131/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв
Судді Н. О. Багай
І. С. Міщенко