ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 вересня 2020 року Справа № 903/561/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Каблак А.Я.-начальник юридичного відділу, адвокат (довіреність від 19.02.2020р. №8, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ІФ №001396 від 26.10.2018р.)

від відповідача: Гайдашук Д.А.-помічник генерального директора з правових питань та договірної роботи (довіреність від 03.07.2020р., Наказ №96-к від 22.06.2020р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА", м. Калуш Івано-Франківської області

до відповідача: Державного підприємства "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ", м. Нововолинськ Волинської області

про стягнення 28 439 784,99 грн.

Встановив: 04 серпня 2020 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №100-1062 від 14.07.2020р. Державного підприємства "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" про стягнення на його користь з Державного підприємства "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ" 28 439 784,99 грн., в тому числі:

- 25 761 318,21 грн. загальної заборгованості по оплаті електричної енергії, наданої відповідачу у період травня-грудня місяців 2019 року на підставі та на виконання умов укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії №230/14 від 30.04.2019р., а також у період березня-червня місяців 2020 року на підставі та на виконання умов укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії №5/107 від 03.04.2020р.;

- 2 124 609,50 грн. загальної суми пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в частині проведення розрахунків по оплаті відпущеної та спожитої на підставі визначених договорів електричної енергії;

- 284 285,35 грн. загальної суми трьох процентів річних, а також 269 571,93 грн. загальної суми інфляційних, нарахованих згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою суду від 10.08.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 07.09.2020р., запропоновано сторонам вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, явку повноважних представників сторін в судове засідання визначено на власний розсуд.

27.08.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з обгрунтовуючими відзив документами, в котрому відповідач частково заперечував пред`явлені позовні вимоги (на суму 14 952,56грн. заборгованості та нараховані з цієї суми штрафні санкції, інфляційні та відсотки річних), а також, посилаючись на скрутне матеріальне становище підприємства, просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій.

Присутній в судовому засіданні 07.09.2020р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням від 04.09.2020р. Вих.№100-1305 про приєднання до матеріалів справи копії Акту звірки взаємних розрахунків за червень 2020 року, складеного та підписаного сторонами внаслідок проведення звірки взаємних розрахунків, яке було судом задоволено.

Присутні в судовому засіданні 07.09.2020р. представники сторін відповідно до положень ч. 6 ст. 183 ГПК України надали суду письмову згоду на перехід до розгляду даної справи по суті в даному судовому засіданні, внаслідок чого, у зв`язку з поданням відповідної письмової згоди сторін, суд, протокольною ухвалою від 07.09.2020р. закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті у той самий день.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі, поклавши при цьому на відповідача обов`язок з відшкодування сплаченого при поданні до суду позовної заяви судового збору.

В судовому засіданні представник відповідача, шляхом подання відповідної заяви, позовні вимоги визнала в повному обсязі, та поруч з цим, просила суд зменшити нарахований до стягнення з відповідача розмір пені.

Представник позивача стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені заперечив та просив суд відмовити в задоволенні останнього.

В аспекті викладеного, суд засвідчує, що відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В даному випадку, відповідач визнає позов.

Відповідно до ч. 6 ст. 46 ГПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2019 року між Державним підприємством "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" (постачальник) та Державним підприємством "Волиньвугілля" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №230/14 з Додатками №№1, 2 та Додатковими угодами №1 від 24.06.2019р., №2 від 25.07.2019 рок до нього, згідно з умовами п.п.2.1.-2.2. котрого за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

У відповідності до умов п. 3.1. цього договору постачання електричної енергії споживачу здійснюється з 01.05.2019 року.

Згідно п. 5.1. вказаного договору розрахункова загальна вартість за цим договором складає: - сума без ПДВ 25 029 243 грн., - ПДВ 5 005 848,60грн., сума з ПДВ 30 035 091,60 грн., згідно Додатку 2 до даного Договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунок планових платежів здійснюється згідно п. 5.2. цього договору з врахуванням ПДВ. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем плановими платежами за наступним графіком: - до 24 числа місяця, що передує розрахунковому 30% вартості заявлених обсягів на розрахунковий місяць; - до 5 числа розрахункового місяця 30% вартості заявлених обсягів на розрахунковий місяць; - до 15 числа розрахункового місяця 40% вартості заявлених обсягів на розрахунковий місяць. Оплата за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється: - до 24 числа місяця, що передує розрахунковому, 100% вартості розподілу електроенергії по тарифах, встановлених НКРЕКП на відповідній території споживачем через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи розподілу. Оплата здійснюється на рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Сума остаточного розрахунку за спожиту у розрахунковому періоді електричну енергію визначається як різниця між фактичною вартістю купованої споживачем електричної енергії з урахуванням ПДВ та попередньою оплатою здійсненою споживачем за електричну енергію на розрахунковий період. Остаточна оплата має бути здійснена споживачем не пізніше 16-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом. Сума остаточного розрахунку за розподіл електричної енергії у розрахунковому періоді визначається як різниця між фактичною вартістю за розподіл електричної енергії з урахуванням ПДВ та попередньою оплатою здійсненою споживачем за розподіл електричної енергії на розрахунковий період. Остаточна оплата має бути здійснена споживачем не пізніше 16-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (п.п. 6.1.-6.3. договору).

Відповідно до п. 10.5. договору за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цим договором, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Сторони згідно ч.3 ст. 631 ЦК України дійшли згоди, що умови договору розповсюджують свою дію до відносин, які виникли до моменту укладення даного договору, а саме з 24.04.2019 і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 14.1. договору).

Даний договір з Додатками та Додатковими угодами до нього підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

03 квітня 2020 року між Державним підприємством "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" (постачальник) та Державним підприємством "Волиньвугілля" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №5/107 з Додатками №№1, 2 та листом погодженням до нього, згідно з умовами п.п.2.1.-2.2. котрого за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

У відповідності до умов п. 3.1. цього договору постачання електричної енергії споживачу здійснюється з 31.03.2020 року до 30.06.2020 року.

Згідно п. 5.1. вказаного договору розрахункова загальна вартість за цим договором складає: - сума без ПДВ 28 157 760 грн., - ПДВ 5 631 552 грн., сума з ПДВ 33 789 312., згідно Додатку 2 до даного Договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунок вартості договору здійснюється згідно п. 5.2.1. цього договору з врахуванням ПДВ. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем впродовж 5 операційних днів місяця, наступного за розрахунковим з моменту отримання акту та/або рахунку. Оплата здійснюється на рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Оплата за спожиту та передану електричну енергію здійснюється споживачем на підставі виставлених постачальником рахунків (п.п. 6.1.-6.3. договору).

Відповідно до п. 10.5. договору за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цим договором, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Сторони згідно ч.3 ст. 631 ЦК України дійшли згоди, що умови договору розповсюджують свою дію до відносин, які виникли до моменту укладення даного договору, а саме з 31.03.2020 і діє по 31.12.2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 14.1. договору).

Даний договір з Додатками та листом-погодженням до нього підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. позивачем в період травня 2019 року-червня 2020 року було реалізовано електричну енергію та надано послуги з розподілу останньої, а відповідачем отримано та в подальшому спожито, електричну енергію загальною вартістю 36 395 193,21грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Актів купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2019р. на суму 2 697 716,68грн., від 31.05.2019р. на суму 424 746,08грн., від 30.06.2019р. на суму 2 904 807,53грн., від 31.07.2019р. на суму 2 740 784,29грн., від 31.08.2019р. на суму 2 740 666,02грн., від 30.09.2019р. на суму 2 660 360,47грн., від 31.10.2019р. на суму 3 003 433,56грн., від 30.11.2019р. на суму 3 193 727,52грн., від 24.12.2019р. на суму 3 182 063,64грн., від 31.03.2020р. на суму 82 006,56грн., від 31.03.2020р. на суму 7 079,90грн., від 30.04.2020р. на суму 2 424 939,12грн., від 31.05.2020р. на суму 2 604 108,96грн., від 30.06.2020р. на суму 2 656 577,52грн., Актами наданих послуг з компенсації розподілу та передачі електричної енергії від 31.07.2019р. на суму 962 986,18грн., від 31.08.2019р. на суму 907 212,71грн., від 30.09.2019р. на суму 587 203,06грн., від 31.10.2019р. на суму 417 103,86грн., від 31.10.2019р. на суму 193 267,00грн., від 30.11.2019р. на суму 443 531,06грн., від 30.11.2019р. на суму 204 325,06грн., від 24.12.2019р. на суму 441 911,24грн., від 24.12.2019р. на суму 200 452,81грн., від 30.04.2020р. на суму 209 353,08грн., від 31.05.2019р. на суму 224 821,40грн., від 30.06.2020р. на суму 229 351,19грн. та Актами коригування від 28.11.2019р. на суму 584 839,76грн., від 02.01.2020р. на суму 507 164,33грн., від 17.02.2020р. на суму 190 284,32грн., від 30.03.2020р. на суму 189 200,08грн., від 18.05.2020р. на суму 201 187,57грн.

Судом встановлено, що вищезазначені Акти підписані сторонами, містять всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаних договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. впродовж травня 2019 року - червня 2020 року господарських операцій.

У відповідності до пунктів 6.1.-6.3. договору про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р. розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунок планових платежів здійснюється згідно п. 5.2. цього договору з врахуванням ПДВ. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем плановими платежами за наступним графіком: - до 24 числа місяця, що передує розрахунковому 30% вартості заявлених обсягів на розрахунковий місяць; - до 5 числа розрахункового місяця 30% вартості заявлених обсягів на розрахунковий місяць; - до 15 числа розрахункового місяця 40% вартості заявлених обсягів на розрахунковий місяць. Оплата за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється: - до 24 числа місяця, що передує розрахунковому, 100% вартості розподілу електроенергії по тарифах, встановлених НКРЕКП на відповідній території споживачем через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи розподілу. Оплата здійснюється на рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Сума остаточного розрахунку за спожиту у розрахунковому періоді електричну енергію визначається як різниця між фактичною вартістю купованої споживачем електричної енергії з урахуванням ПДВ та попередньою оплатою здійсненою споживачем за електричну енергію на розрахунковий період. Остаточна оплата має бути здійснена споживачем не пізніше 16-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом. Сума остаточного розрахунку за розподіл електричної енергії у розрахунковому періоді визначається як різниця між фактичною вартістю за розподіл електричної енергії з урахуванням ПДВ та попередньою оплатою здійсненою споживачем за розподіл електричної енергії на розрахунковий період. Остаточна оплата має бути здійснена споживачем не пізніше 16-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.

Згідно пунктів 6.1.-6.3. договору про постачання електричної енергії споживачу №5/107 від 03.04.2020р. розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунок вартості договору здійснюється згідно п. 5.2.1. цього договору з врахуванням ПДВ. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем впродовж 5 операційних днів місяця, наступного за розрахунковим з моменту отримання акту та/або рахунку. Оплата здійснюється на рахунок постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Оплата за спожиту та передану електричну енергію здійснюється споживачем на підставі виставлених постачальником рахунків.

Проте, Державне підприємство "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ" взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті реалізованої електричної енергії та наданих послуг з розподілу електричної енергії (у порядку та строки, визначені вище) не виконувало неналежним чином, чим порушило умови Договорів.

Крім того, як вбачається з наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків, складеного та підписаного сторонами внаслідок проведення звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.12.2019р. становить 17 478 852,03грн.

Поруч з цим, з наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків, складеного та підписаного сторонами внаслідок проведення звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем по договору №5/107 від 03.04.2020р. станом на 30.06.2020р. становить 8 438 237,73грн.

Відтак, відповідач не оплатив 25 761 318,21 грн., що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості по сплаті отриманої електричної енергії та послуг з розподілу електроенергії, сум пені, суми індексу інфляції та 3% річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між сторонами були укладені договори, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Договори про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. предметами судових розглядів не виступали, недійсними судом не визнавалися, сторонами розірвані не були.

Згідно із частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст.275 Господарського кодексу України).

Пунктами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р., реалізацію позивачем на виконання його умов відповідачу електричної енергії та надання послуг з розподілу електричної енергії, її отримання ДП "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність позову в частині стягнення заборгованості в сумі 25 761 318,21 грн. Сума боргу повністю підтверджена наявними в матеріалах справи документами та визнана відповідачем.

Відтак, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 25 761 318,21 грн. заборгованості.

При цьому, несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у ДП "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ" у певні періоди заборгованості по оплаті електричної енергії та послуг з розподілу електричної енергії стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу суми пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також процентів річних та суми індексу інфляції, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У встановлені договорами про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р., строки відповідач за отриману електричну енергію з позивачем не розрахувався, що стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу 2 124 609,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті природного газу згідно умов пунктів 10.5. договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. за період з 26.08.20219р. по 10.07.2020р., 269 571,93 грн. суми індексу інфляції за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року та 284 285,35грн. 3% річних за період з 17.09.2019р. по 10.07.2020р., нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов`язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

При цьому, суд засвідчує, що статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 269 571,93 грн. суми індексу інфляції за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року та 284 285,35грн. 3% річних за період з 17.09.2019р. по 10.07.2020р., нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа, індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум процентів річних та інфляційних, перевіривши методику та періоди їх нарахування за допомогою встановленої в суді комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН", суд вважає, що останні підставні в частині стягнення з відповідача 282 942,93грн. 3% річних за період з 17.09.2019р. по 10.07.2020р. та 250 212,66грн. за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року з розрахунку:

-сума 3% річних за період з 17.09.2019р. по 22.10.2019р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 652 792,67 грн. становить 10 808,27грн., а сума індексу інфляції за жовтень 2019 року становить 25 569,55грн.;

-сума 3% річних за період з 23.10.2019р. по 16.01.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 2 888 785,78 грн. становить 20 408,98 грн., а сума індексу інфляції за період листопад 2019 року-січень 2020 року становить 2 877,22 грн.;

-сума 3% річних за період з 17.01.2020р. по 16.03.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 2 754 910,78 грн. становить 13 548,74 грн., а сума індексу інфляції за період лютий 2020 року-березень 2020 року становить 13 708,44 грн.;

-сума 3% річних за період з 17.10.2019р. по 17.02.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 252 649,80 грн. становить 33 115,23 грн., а сума індексу інфляції за період листопад 2019 року-лютий 2020 року має від`ємне значення та становить 6 528,04 грн.;

-сума 3% річних за період з 18.02.2020р. по 16.04.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 247 827,14 грн. становить 15 706,71 грн., а сума індексу інфляції за період березень 2020 року-квітень 2020 року становить 52 173,10 грн.;

-сума 3% річних за період з 19.11.2019р. по 30.03.2020р. (оскільки 16.11.2019р. вихідний день), нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 613 804,43 грн. становить 39 431,29 грн., а сума індексу інфляції за період грудень 2019 року-травень 2020 року становить 54 207,07 грн.;

-сума 3% річних за період з 31.03.2020р. по 16.05.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 609 737,51 грн. становить 13 906,37 грн.;

-сума 3% річних за період з 17.12.2019р. по 18.05.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 899 184,34 грн. становить 49 219,22 грн., а сума індексу інфляції за період січень 2020 року-червень 2020 року становить 58 487,76 грн.;

-сума 3% річних за період з 19.05.2020р. по 16.06.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 896 046,85 грн. становить 9 261,10 грн.;

-сума 3% річних за період з 17.01.2020р. по 10.07.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 3 824 427,69 грн. становить 55 172,07грн., а сума індексу інфляції за період лютий 2020 року-червень 2020 року становить 49 717,56 грн.;

-сума 3% річних за період з 07.04.2020р. по 10.07.2020р. (оскільки 05.04.2020р. вихідний день), нарахована на суму заборгованості в розмірі 89 086,46 грн. становить 693,71 грн.;

-сума 3% річних за період з 06.05.2020р. по 10.07.2020р., нарахована на суму заборгованості в розмірі 2 634 292,20 грн. становить 14 251,09 грн.;

-сума 3% річних за період з 09.06.2020р. по 10.07.2020р. (оскільки 05.06.2020р. вихідний день), нарахована на суму заборгованості в розмірі 2 828 930,36 грн. становить 7 420,15 грн.

Відтак, на переконання суду, в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 342,42грн. трьох процентів річних та 19 359,27грн. суми індексу інфляції в позові слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 124 609,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті електричної енергії та послуг з розподілу електроенергії згідно умов пунктів 10.5. договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. за період з 26.08.2019р. по 10.07.2020р.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом положень ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до умов п. 10.5. договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. за внесення платежів, передбачених умовами договорів, з порушенням термінів, визначених цими договорами, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Отже, сторони у договорах про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання споживачем умов договорів щодо строків оплати вартості поставленої електричної енергії та послуг з розподілу електроенергії. Зазначені договори недійсними чи зміненими, не визнавалися. Відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманої електричної енергії не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Відтак, за прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті отриманої електричної енергії, згідно перевіреного судом розрахунку позивача, останнім було нараховано відповідачу 2 124 609,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті електричної енергії та послуг з розподілу електроенергії згідно умов пунктів 10.5. договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р. за період з 26.08.2019р. по 10.07.2020р., яка є арифметично вірною, підставною та такою, що підлягає до стягнення.

Водночас, відповідачем відповідно до положень статті 83 ГПК України у відзиві на позовну заяву від 26.08.2020р. №679/1.7/10-39 та в судовому засіданні 07.09.2020р. заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої до стягнення пені.

У відзиві відповідач просить максимально зменшити розмір, заявленої до стягнення, посилаючись на те, що штрафні санкції є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що викликане незалежними від нього економічними обставинами, на те, що позивач не додав належних доказів на підтвердження свого важкого фінансового становища та реальності отриманих ним збитків.

На підтвердження клопотання відповідачем додано до матеріалів справи копії довідки про фінансовий стан підприємства, звітів про фінансові результати станом на 30.06.2020р., розшифровки кредиторської заборгованості станом на 30.06.2020р.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Крім цього, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Підприємство "Волиньвугілля" є державним підприємством.

Відповідно до даних фінансової звітності підприємства станом на 30.06.2020р. діяльність підприємства є збитковою. Так, із Звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2020 року вбачається, що збитки ДП "Волиньвугілля" становлять 63571,0 тис. грн. При цьому дохід від реалізації вугільної продукції складає 6707, 0 тис. грн., а собівартість продукції 124193,0 тис. грн. Середньомісячний фонд заробітної плати складає 17000 тис. грн. Тобто, сума отриманих від реалізації вугільної продукції коштів забезпечує лише 35 відсотків необхідної потреби для оплати праці. Погашення заборгованості відбувається за рахунок бюджетних коштів, використання яких здійснюється у чіткій відповідності до встановленого цільового призначення. При наявній кредиторській заборгованості в сумі 1 170 000, 53 тис. грн., активи балансу підприємства складають 104 336, тис. грн. Як вбачається із довідки ДП "Волиньвугілля" № 528/7.1/. 10-39 від 21.07.2020р. загальна заборгованість із заробітної плати по підприємству складає 41526, 8 тис. грн., з яких вихідна допомога становить 10196, 9 тис. грн.

Враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача як державного підприємства, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договорів про постачання електричної енергії споживачу №230/14 від 30.04.2019р., №5/107 від 03.04.2020р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також враховуючи стягнення з відповідача 3 % річних та суми індексу інфляції, повне визнання позову відповідачем, суд на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вважає можливе зменшити розмір пені на 75% та стягнути її з Державного підприємства "Волиньвугілля" на користь Державного підприємства "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" в розмірі 531 152,38 грн., що становить 25% від заявленої позивачем суми (2 124 609,50 грн. х 25%).

Відтак, в частині стягнення пені в розмірі 1 593 457,12 грн. слід відмовити в задоволенні позову в зв`язку із зменшенням судом розміру пені.

Доводи позивача про те, що відсутність коштів у відповідача та інші обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не приймаються судом до уваги, оскільки ці обставини не є єдиними підставами для зменшення розміру пені, а оцінені судом в сукупності з іншими.

Разом з цим, зменшуючи розмір пені лише на 75%, суд врахував принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В той же час згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, згідно статті 7 ЗУ "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В даному випадку враховуючи прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст. 129 ГПК України за рахунок Державного підприємства "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ" у розмірі 50 відсотків сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 213 143,13грн., а також повернути Державному підприємству "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" з Державного бюджету України 213143,12 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №6270 від 27.07.2020р. (оригінал платіжного доручення №6270 від 27.07.2020р. знаходиться у матеріалах справи), у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 130, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "ВОЛИНЬВУГІЛЛЯ" (Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Луцька, будинок 1, ) на користь Державного підприємства "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" (Івано-Франківська область, місто Калуш, вулиця Промислова, будинок 1, ) 25 761 318,21 грн. заборгованості, 531 152,38 грн. пені, 282 942,93грн. трьох процентів річних, 250 212,66грн. суми індексу інфляції, а всього 26 825 626,18 грн., а також 213 143,13грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. В позові в частині стягнення 1 593 457,12 грн. пені, 1 342,42 грн. трьох процентів річних, 19 359,27грн. суми індексу інфляції, відмовити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області (43021, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а, ) повернути з Державного бюджету України Державному підприємству "КАЛУСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ-НОВА" (Івано-Франківська область, місто Калуш, вулиця Промислова, будинок 1, ) 213 143,12 грн. судового збору у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

5. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

6. Підставою для повернення судового збору є рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 09.09.2020р.

Суддя В. А. Войціховський