РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2020 р.Справа № 910/9226/20

За позовом Комунального підприємства "Міський магазин" Виконавчого

органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Ляшенка Богдана Миколайовича

про стягнення 60 101,80 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ляшенко Богдана Миколайовича (відповідач) про стягнення 60 101,80 грн. заборгованості, з яких: 46 098,42 грн. основного боргу, 8 320,37 грн. пені, 2 313,25 грн. 3% річних та 3 369,76 грн. інфляційних витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив умови виконання грошового зобов`язання згідно договору № ДН-С-00156/3740 щодо розміщення об`єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі від 25.04.2018 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

15.07.2020 р. від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

30.07.2020 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та вказує, що йому не було надано послуг, передбачених договором, зокрема, не здійснювалося надання послуг з облаштування місця та надання його відповідачу, у зв`язку з чим просить в позові відмовити.

10.08.2020 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив з клопотанням про поновлення строків на подання відповіді на відзив, у якій позивач наводить аргументи на спростування доводів відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладене, суд поновлює позивачу строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву, та здійснює розгляд справи з урахуванням такої відповіді.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про затвердження Порядку розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві" від 02.04.2015 №300 встановлено, що право на розміщення об`єкту сезонної дрібнороздрібної торгівельної мережі та об`єктів сезонної дрібно роздрібної торговельної мережі виборюється на торгах.

25.04.2018 р. на підставі протоколу про результати торгів від 18.04.2018 р. № 7735 між Комунальним підприємством "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Ляшенком Богданом Миколайовичем (сторона-2) укладено договір № ДН-С-00156/3740 щодо розміщення об`єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (надалі- Договір), у відповідності до умов якого (п. 1.1 Договору) сторона-2 на підставі протоколу про результати торгів від 18.04.2018 р. № 7735 отримує можливість провадити підприємницьку діяльність в об`єкті сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщується у визначеному згідно п. 1.2 та 1.3 цього договору місці (надалі - місце), та отримує послуги з облаштування і утримання місця, а сторона-1 надає послуги з облаштування та утримання місця на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 1.2 Договору місце визначене відповідно до схеми розміщення об`єкті сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва, затвердженої розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.04.2015 р. №365.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що місце знаходиться за адресою: вул. Дніпровський район, Тичини Павла, 18а.

За умовами п. 2.1 Договору сторонами погоджено, що загальна плата за облаштування та утримання місця визначена за результатами торгів і складає суму в розмірі 59 098,42 грн., в тому числі ПДВ (9 849,73 грн.).

Відповідно до п. 2.4 Договору плата за облаштування та утримання місця у розмірі, зазначеному в пункті 2.1 цього Договору, сплачується стороною-2 на рахунок сторони-1 повною сумою єдиним платежем протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання сторонами цього Договору.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що гарантійний внесок, який був внесений стороною-2 для участі в торгах, зараховується як частина плати за цим Договором та складає суму в розмірі 6000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідачем на виконання умов Договору був здійснений платіж у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.06.2018 р. №@2PL487122 та сплачений гарантійний внесок у розмірі 6000,00 грн., який зараховується як частина плати, що підтверджується платіжним дорученням від 13.04.2018 р. №@2PL259153.

Пунктом 3.4.2. Договору на відповідача покладено обов`язок вносити своєчасно та в повному обсязі плату за облаштування та утримання місця на відповідний рахунок сторони-1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього Договору, у розмірі, строки та на умовах, визначених у цьому Договорі.

Згідно з п. 3.1.3. Договору сторона-1 має право стягнути із сторони-2 заборгованість з плати за облаштування та утримання місця та інші збитки, заподіяні нею невиконанням своїх зобов`язань за цим Договором, шляхом звернення стягнення на її кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

Таким чином, у строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Договору, тобто до 11.05.2018 р. відповідач повинен був сплатити на користь позивача плату за облаштування та утримання місця в розмірі визначеному п. 2.1 Договору, проте відповідач оплату за договором у повному обсязі та своєчасно не здійснив, а відтак за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 46 098,42 грн.

У пункті 3.2 договору передбачено, що сторона-1 зобов`язана:

3.2.1 забезпечити стороні-2 можливість провадити підприємницьку діяльність в об`єкті сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, зазначеному в п. 1.1 цього договору;

3.2.2 забезпечити облаштування та належне утримання місця;

3.2.3 забезпечити демонтаж (переміщення) самовільно розміщеного іншою особою об`єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місці;

3.2.4 передати протягом десяти робочих днів з дня укладення цього Договору інформацію про його укладення в Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно п. 4.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 25.04.2018 до 15.10.2018, а в частині сплати стороною-2 плати за облаштування та утримання місця - до повного виконання своїх зобов`язань.

У пункті 4.2 Договору визначено, що протягом п`яти робочих днів після закінчення кожного місяця протягом строку дії цього Договору сторони підписують відповідний акт приймання-передачі послуг.

У матеріалах справи містяться акти надання послуг за період з квітня 2018 року - жовтень 2018 року підписані лише представником позивача, при цьому з боку відповідача вказані акти не підписані.

Відповідно до пункту 10.4. Договору ненадання чи несвоєчасне надання в строк, зазначений в пункті 4.2 цього Договору, підписаного стороною-2 Акту приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця, сторони трактують як згоду прийняття стороною-2 послуг за цим Договором належним чином і в повному обсязі, та стверджують, що сторона-2 погоджується зі своїми фінансовими зобов`язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання місця.

Незважаючи на те, що відповідачем не були підписані акти приймання-передачі послуг з облаштування та утримання місця, підписання яких сторонами є обов`язковим відповідно до п. 4.2 Договору, а також на відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу актів приймання-передачі послуг, фактичні дії позивача та відповідача після укладення договору дають підстави встановити, що сторони приступили до виконання умов Договору.

Згідно з пунктом 4.3. Договору закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Разом з тим, проаналізувавши умови Договору суд зазначає, що останні не покладають обов`язку щодо щомісячного направлення акту приймання-передачі послуг за договором саме на позивача.

При цьому, суд критично оцінює заперечення відповідача щодо незабезпечення йому можливості провадити діяльність за адресою місця розміщення об`єкту сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження відсутності можливості відповідача провадити таку діяльність за вказаною адресою.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем всупереч приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надано суду належних доказів на підтвердження обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень у відзиві на позов щодо незабезпечення позивачем можливості відповідачу проводити підприємницьку діяльність в об`єкті сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі.

За таких обставин, оскільки відповідач в обумовлений Договором строк не оплатив позивачу плату за облаштування та утримання місця згідно з п. 2.1. Договору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 46 098,42 грн. суми основного боргу.

При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Крім суми заборгованості, позивач також просить суд стягнути з відповідача 8 320,37 грн. пені, 2 313,25 грн. 3% річних та 3 369,76 грн. інфляційних витрат.

Відповіднос до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

При цьому, суд зазначає, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо прострочення виконання робіт) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Разом з тим, ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату платежів за облаштування та утримання місця сторона-2 сплачує на користь сторони-1 пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від розміру несплачених платежів за облаштування та утримання місця за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що позивач заявляє до стягнення 8 320,37 грн. пені, яка розрахована з дотриманням визначеного ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строку.

Проте, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, згідно з ч ч. 3,4 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на вищевказане, варто також зазначити, що судом взято до уваги подану відповідачем заяву про застосування спливу позовної давності.

Беручи до уваги дату звернення позивача з даним позовом до суду (23.06.2020 р., про що свідчить календарний штемпель відділення поштового зв`язку, проставлений на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява), суд дійшов висновку про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 8 320,25 грн. пені.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив його правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2 313,25 грн. 3% річних та 3 369,76 грн. інфляційних витрат.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 46 098,42 грн. заборгованості, 2 313,25 грн. 3% річних та 3 369,76 грн. інфляційних витрат доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та не спростовані належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак заявлені вимоги підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог про стягнення 8 320,37 грн. пені суд відмовляє у зв`язку із застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ляшенка Богдана Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Міський магазин" Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 6, ) 46 098,42 (сорок шість тисяч дев`яносто вісім) грн. 42 коп. заборгованості, 2 313,25 (дві тисячі триста тринадцять) грн. 25 коп. 3% річних, 3 369,76 (три тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 76 коп. інфляційних втрат та 2 102,00 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду в строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна