ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/921/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до Комунального підприємства "Фастівтепломережа"(08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Семена Палія, будинок 9)

про стягнення 102883,02 грн

без виклику представників сторін

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Комунального підприємства "Фастівтепломережа" (далі - відповідач) 102883,02грн, з яких 52192,25грн пені, 10345,37грн 3% річних та 40345,40грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору № 1576/1617-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 21.09.2016, несвоєчасно сплатив вартість переданого природного газу за період листопад-грудень 2016 року, січень-березень 2017 року, внаслідок чого на підставі п. 8.2 договору йому було нараховано пеню, а також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні.

Ухвалою від 21.04.2020 Господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, справу ухвалив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 21.05.2020 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 29.05.2020 (включно).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем - 27.04.2020, відповідачем - 07.05.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№268, 292.

22.06.2020 до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 14/4-4026-20 від 19.06.2020 (вх. № 12364/20 від 22.06.2020) про зменшення позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 40103,17грн., з яких: 25728,31грн. - пеня, 3707,75грн - 3 % річних та 10667,11грн. - інфляційні втрати. Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, а саме 2 102, 00 грн. судового збору.

Обгрунтовуючи подану заяву, позивач зазначає, що врахував правові позиції Верховного Суду щодо відсутності правових підстав для нарахування пені, 3% річних, втрат від інфляції на кошти, які держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, сплачених на підставі спільних протокольних рішень або договорів про організацію взаєморозрахунків, при цьому установивши здійснення оплати за природний газ власним коштаим відповідно до умов договору.

Суд, керуючись положеннями ст. 46 Господарського процесуального кодексу України прийняв заяву 14/4-4026-20 від 19.06.2020 про зменшення позовних вимог до розгляду. Таким чином, судом розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача 40103,17грн заборгованості за договором № 1576/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.09.2016, з яких: 25728,31грн. - пеня, 3707,75грн - 3 % річних та 10667,11грн. - інфляційні втрати.

22.06.2020 від відповідача надійшов відзив № 10-07/221 від 15.06.2020 (вх. № 12365/20 від 22.06.2020) на позовну заяву, у якому він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідач зазначає, що заборгованість перед позивачем виникла з незалежних від підприємства причин, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком всіх груп споживачів за спожиті послуги теплопостачання та невідповідністю тарифів на послуги з теплопостачання економічно обґрунтованим витратам підприємства на їх виробництво та відповідно у зв`язку з не відшкодуванням державою різниці в тарифах.

Також, відповідач просить суд зменшити пеню до 1грн, врховуючи статус відповідача, діяльність по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, бюджетних підприємств, установ та організацій, значний розмір сплаченої суми боргу і розміру нарахованої пені, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за укладеним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.09.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) (на даний час - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та Комунальним підприємством "Фастівтепломережа" (споживач) укладено договір № 1576/1617-ТЕ-17 постачання природного газу.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. природний газ обсягом до 288,3 тис.куб.м.

Право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 р. № 758 (п. 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб.м газу за цим договором становить 4942,00грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 договору).

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 до договору № 1576/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.09.2016 сторони внесли зміни до деяких пунктів договору.

На виконання умов договору № 1576/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 21.12.2015 позивач протягом листопада-грудня 2016 року, січня-березня 2017 року передав відповідачу газ, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від: 30.11.2016 - на суму 382997,09грн, 31.12.2016 - на суму 295090,78грн, 31.01.2017 - 347159,69грн, 28.02.2017 - 278313,67грн, 31.03.2017 - 176233,69грн, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Позивач зазначає, що оплату за переданий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та з порушенням строку, встановленого договором, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 25728,31грн. - пені, 3707,75грн - 3 % річних та 10667,11грн. - інфляційних втрат.

На підтвердження проведення відповідачем оплат за поставлений позивачем природний газ, позивач надав сальдо по Комунальному підприємству "Фастівтепломережа", довідку по операціях за спірним договором та банківські виписки по рахунку позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення до суду відповідачем заборгованість погашена, однак прострочення сплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений п.6.1 відповідного договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Договором визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.8.2 договору).

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 №20 (п.8.2 договору).

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до Постанови Кабінету Мністрів України від 11 січня 2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п. 8.3 договору)..

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що розрахунки за договором №1576/1617-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 21.09.2016 здійснено з порушенням строків, встановлених вказаним договором.

Так, позивач, у заяві про зменшення позовних вимог, просить стягнути пеню на підставі п. 8.2 договору, яка за його розрахунком складає 25728,31грн, а також 3 % річних та інфляційні втрати, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, які за його розрахунком складають 3707,75грн та відповідно 10667,11грн.

Отже, судом перевірено розрахунок позивача щодо нарахування 25728,31грн пені, 3707,75грн 3% річних та встановлено, що він є арифметично вірний, а отже, вказані суми підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, відповідно до позовних вимог.

Також, під час перевірки розрахунку позивача, судом перевірено облікові ставки Національного Банку України (НБУ) та встановлено, що в періоди нарахування пені подвійні ставки (НБУ) були більше за встановлений договором розмір нарахування пені, а отже, позивачем правильно розраховано пеню з процентною ставкою у 21%.

Водночас, судом під час перевірки розрахунків позивача щодо нарахування втрат від інфляції встановлено, що вказаний розрахунок є частково не вірний, а саме, за актом січня 2017 року у періодах нарахування з 01.04.2017 по 30.04.2017 на суму 52703,28грн та з 01.05.2017 по 31.05.2017 на суму 12658,91 грн допущено арифметичні помилки та помилково зазначені суми 489,96грн та 193,51грн, тоді як вірними є суми за період з 01.04.2017 по 30.04.2017 на суму 52703,28грн - 474,33грн та за період з 01.05.2017 по 31.05.2017 на суму 12658,91 грн - 164,57грн.

Також, за актом лютого 2017 року у періодах нарахування з 01.06.2017 по 30.06.2017 на суму 127071,22грн, з 01.07.2017 по 31.07.2017 на суму 99317,10грн, з 01.08.2017 по 31.08.2017 на суму 53864,21грн, з 01.09.2017 по 30.09.2017 на суму 19722.15грн та з 01.10.2017 по 31.10.2017 на суму 1636,47грн допущено арифметичні помилки та помилково зазначені суми 2083,92грн, 209,15грн, -59,33грн, 502,59грн, 90,56грн, тоді як вірними є суми за період з з 01.06.2017 по 30.06.2017 на суму 127071,22грн - 2033,14грн, за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 на суму 99317,10грн - 198,63грн, за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 на суму 53864,21грн - 53,86грн, за період з 01.09.2017 по 30.09.2017 на суму 19722.15грн - 394,44грн, за період з 01.10.2017 по 31.10.2017 на суму 1636,47грн - 19,64грн.

Нараховані позивачем втрати від інфляції за всі інші періоди пораховані вірно.

Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1грн, розглянувши яке суд зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Крім того, суд приймає до уваги, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

При цьому правовий зміст ст. 233 Господарського кодексу України свідчить про те, що вона не є імперативною, а застосовується на розсуд суду за наявності визначених у ній умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Відповідно до ст. ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, як і не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем.

При цьому надані докази не свідчать про виключність зазначених обставин та про вжиття будь-яких заходів відповідачем для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з оплати вартості природного газу.

Водночас суд також враховує, що сума належної до стягнення пені в розмірі 25728,31грн за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу на умовах договору № 1576/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016 не є значною чи надмірно великою, виходячи із загальної суми вартості поставленого природного газу за Договором та часу прострочення належних до сплати сум кредиторові.

У даному випадку судом враховано також інтереси позивача, який здійснює власну господарську діяльність та, уклавши договір на постачання газу, розраховував на своєчасне отримання оплати за поставлений відповідачу товар.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки відповідач не довів наявність зазначених у вказаній статті обставин, суд вважає, що підстави для зменшення належної до стягнення пені, за встановленого та підтвердженого факту прострочення зобов`язання, відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково на суму 39931,42грн, з яких: 25728,31грн. - пеня, 3707,75грн - 3 % річних та 10495,36грн. - інфляційні втрати. В частині стягнення 171,75грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення заявлених вимог, витрати у розмірі 2092,99грн, понесені позивачем на оплату позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Фастівтепломережа" "(08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Семена Палія, будинок 9, ідентифікаційний код - 05387624) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код - 20077720) 39931,42грн (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну грн сорок дві коп.) , з яких: 25728,31грн (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять вісім грн тридцять одну коп) - пеня, 3707,75грн (три тисячі сімсот сім грн сімдесят п`ять коп.) - 3 % річних та 10495,36грн (десять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн тридцять шість коп) - інфляційні втрати та 2092,99грн ( дві тисячі дев`яносто дві грн дев`яносто дев`ять коп) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Суддя В.М. Антонова