РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.09.2020Справа № 910/4586/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Держ-Буд»

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про стягнення 459 196, 21 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Держ-Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення 459 196, 21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань з своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача за договором поставки від 20.08.2018 № 1083/18 пеню у розмірі 3686, 58 грн, 3 % річних у розмірі 30 300, 61 грн, інфляційні втрати у розмір 215 918, 01 грн та за договором поставки від 27.08.2018 № 1114/18 пеню у розмірі 3009, 55 грн, 3 % річних у розмірі 24 781, 16 грн та інфляційні втрати у розмірі 181 528, 14 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Вказану ухвалу Господарського суду міста Києва сторони отримали у встановленому законом порядку 27.04.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

02.04.2020 набули чинності зміни до ГПК України, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно вказаного Закону пункт 4 Прикінцевих положень ГПК України викладений в наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Беручи до уваги вказане, строк на подачу відзиву, передбачений приписами статті 165 ГПК України, був продовжений на строк введення карантину.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020, було внесено зміни до пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, та викладено його у наступній редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Вказаний Закон набув чинності 17.07.2020.

Керуючись вказаними вище нормами процесуального права, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право вчинити дії, спрямовані на подачу відзиву на позовну заяву, до 06.08.2020 включно. Станом на день прийняття рішення по даній справі від відповідача жодних документів в якості відзиву на позов до суду не надійшло.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Суддя Алєєва І.В. перебувала у відпустці з 10.08.2020 по 04.09.2020.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

20.08.2018 між позивач (постачальник) та відповідачем (покупець), було укладено Договір поставки № 1083/18 (далі - Договір № 1083/18), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві плити дорожні ПД 2-9,5 С (далі - товар) на умовах зазначених у Специфікації, яка є Додатком № 1 до цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

У відповідності до Специфікації № 1 від 20.08.2018 до Договору № 1083/18, сторони погодили кількість та вартість товару, а також умови та строки оплати товару.

Крім цього, 27.08.2018 між позивач (постачальник) та відповідачем (покупець), було укладено Договір поставки № 1114/18 (надалі - Договір № 1114/18), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві плити дорожні ПД 2-9,5 С (далі - Товар) на умовах зазначених у Специфікації яка є Додатком № 1 до цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

У відповідності до Специфікації № 1 від 27.08.2018 року до Договору № 1114/18 сторони погодили кількість та вартість товару, а також умови та строки оплати товару.

На виконання умов Договору № 1083/18 постачальник поставив покупцю товар окремими партіями, на загальну суму 26 389 818 гри та за договором № 1114/18 на загальну суму 26 389 818 грн, що за твердженням позивача підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін актами приймання-передачі.

Відповідно до п. 4.1. вказаних Договорів розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунків на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах, зазначених у Специфікації або з урахуванням умов, передбачених п. 3.4. Договору.

За умовами п. 4 Специфікацій до Договорів, оплата по факту поставки товару здійснюється протягом 30-ти календарних днів від дня поставки товару.

Згідно пунктів 5.3. Договорів, датою поставки товару, є дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару або видаткової накладної.

За твердженням позивача постачальник виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару, передавши покупцю товар за договорами на загальну суму 52 779 636 грн.

За результатами виконаних зобов`язань по договору від 20.08.2018 № 1083/18, сторонами було складено та підписано Акт звірки розрахунків станом на 31.05.2019, по договору від 27.08.2018 № 1114/18 сторонами було складено та підписано Акт звірки розрахунків станом на 31.03.2019 року.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати товару поставленого за договорами, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача за договором поставки від 20.08.2018 № 1083/18 пеню у розмірі 3686, 58 грн, 3 % річних у розмірі 30 300, 61 грн, інфляційні втрати у розмір 215 918, 01 грн та за договором поставки від 27.08.2018 № 1114/18 пеню у розмірі 3009, 55 грн, 3 % річних у розмірі 24 781, 16 грн та інфляційні втрати у розмірі 181 528, 14 грн.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із змісту п. 4 Специфікацій до Договорів та п. 5.3. Договорів вбачається, що оплата по факту поставки товару здійснюється протягом 30-ти календарних днів від дата підписання уповноваженими представниками сторін Акта приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Позивач в позовній заяві на підтвердження своїх доводів щодо належного виконання своїх зобов`язань за договорами та не своєчасного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за поставлений товар, посилається на підписані представниками сторін Акти приймання-передачі товару, Акти звірки розрахунків за договорами та роздруківку із банківського рахунку позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Акт приймання-передачі, фіксує закінчення будь-яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю.

При цьому, накладна це документ, який фіксує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій.

Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продаж/поставку між продавцем і покупцем.

Частина 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Акти приймання-передачі товару за договорами поставки матеріали справи не містять. Посилання позивача на Акт приймання-передачі товарно матеріальних цінностей, за яким старший слідчий з ОВС ВР КП СУ ФР ГУ ДФС у Київській області прийняв від позивача на вимогу Головного управління ДФС у Київській області фінансово господарську документацію надану згідно вимоги, не є належним доказом щодо неможливості подання позивачем суду, завірених копій Актів приймання-передачі товару та інших первинних документи, для можливості у відповідності до пунктів 5.3. Договорів визначення початку періодів прострочення відповідачем оплати товару за договорами.

Отже, у суду відсутня можливість у відповідності до пунктів 5.3. Договорів встановити дати поставок товару, їх суму, а відтак і початок періоду прострочення відповідачем оплати товару.

Суд також зазначає, що акти звірки взаєморозрахунків за договорами, на які посилається позивач, у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не належать до первинних документів бухгалтерської звітності, самі по собі не породжують будь-яких прав та обов`язків сторін, у той час як зобов`язання сторін підтверджуються первинними документами (договором, актом-прийому передачі, накладними, рахунками, тощо).

Щодо банківських виписок по рахунку позивача, в яких є посилання на номер акта і його дату, суд зазначає, що достеменно встановити суми відповідних актів і дати їх підписання (а не складення) не вбачається за можливе, як і не можливо встановити, в які періоди заборгованості зараховані оплати, що відображені в банківських виписках та відповідно, встановити періоди і суми, на які можливо нараховувати штрафні санкції за договорами.

Позивачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження задоволення своїх позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору за правилами ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва