СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. Справа № 917/431/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - Слуцька Н.С.

третіх осіб - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "СК-АВТО-РЕНТ" (вх. № 1843П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.07.2020 у справі № 917/431/20 (повний текст якого складено та підписано 07.07.2020 у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Ціленко В.А.)

за позовною заявою ТОВ "СК-АВТО-РЕНТ", вул. Алма-Атинська, 99/2, оф. 423, м. Київ, 02092

до ТОВ "КРИПТОІНВЕСТ", вул. Київська, 74, м. Житомир, 10030

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК", юридична адреса: вул. М. Раскової, 15 (нова назва вулиці Євгена Сверстюка, 15), м. Київ, 02660, фактична адреса: вул. Дегтярівська, 48, м. Київ, 04112

2) Приватний нотаріус Іллічова Наталія Артемівна, вул. Пироговська, 7/9, м. Одеса, 65044

3) Приватний нотаріус Марченко Наталія Анатоліївна, вул. Шевченка, 2б, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про визнання акту прийому-передачі нерухомого майна недійсним

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2020 року ТОВ "СК-АВТО-РЕНТ", м. Київ звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним Акту прийому-передачі нерухомого майна, серія на номер: р. № 544, 555 виданий 14.02.2018.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.03.2020 у спарві № 917/431/20, зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:

- ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК", юридична адреса: вул. М. Раскової, 15 (нова назва вулиці Євгена Сверстюка, 15), м. Київ, 02660, фактична адреса: вул. Дегтярівська, 48, м. Київ, 04112

- Приватного нотаріуса Іллічову Наталію Артемівну, вул. Пироговська, 7/9, м. Одеса, 65044

- Приватного нотаріуса Марченко Наталію Анатоліївну, вул. Шевченка, 2б, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.07.2020 у справі № 917/431/20 в позові відмовлено.

ТОВ "СК-АВТО-РЕНТ" із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що постановою Полтавського апеляційного суду від 21.01.2019 у справі № 55/9710/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" та ОСОБА_1 , в свою чергу, даний договір був правовстановлюючим при здійснення відступлення нерухомого майна ОСОБА_2 на користь ТОВ "КРИПТОІНВЕСТ" за актом прийому-передачі нерухомого майна. Так, апелянт зазначає, що недійсний договір не створю для сторін юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В сі угоди, які підписувались по спірному приміщенню між ОСОБА_2 та іншими учасниками є недійсними, оскільки вони підписані на підставі недійсного правочину.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що спірне майно на час його передання у статутний фонд відповідача було під арештом, який був накладений ухвалою суду від 05.02.2018 у справі № 554/9710/17 та ухвалою суду від 21.06.2018 був скасований.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що за громадянином ОСОБА_2 залишилося право власності, так як апеляційна інстанція відмовила банку у скасуванні державної реєстрації права власності на спірне майно і жодні зміни в реєстр права власності не вносились. Так, апелянт зазначає, що в тексті постанови Полтавського апеляційного суду від 21.01.2019 у справі № 554/9710/17 зазначено про те, що колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, з огляду на те, що відповідно до ст. 26 Законну України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто, не потрібно додаткового рішення суду для того, щоб зареєструвати за ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" право власності на нерухоме майно.

23.07.20202 від апелянта надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2020, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 917/431/20, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів. Розгляд справи призначено на 26.08.2020.

13.08.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання 26.08.2020 представники позивача та третіх осіб не з`явились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать відомості з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта».

Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених представників, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2018 громадянином ОСОБА_2 передано ТОВ "Криптоінвест", м. Житомир нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Рози Люксембург,7, реєстраційний номер 101 вартістю 1 034 968,80 грн., як внесок до статутного капіталу товариства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СК - Авто - Рент", м. Київ як переможець електронного аукціону, відповідно до протоколу № UA - EA - 2019 - 07 -24 - 000301 - b 14.08.2019 вважає, що: набуло майнове право на зазначене в Акті приймання - передачі нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ; оспорюваний Акт є удаваним правочином в якому прихована угода купівлі - продажу нерухомого майна; відступлене ОСОБА_2 спірне майно знаходилося під арештом, накладеним Октябрським районним судом м. Полтави, тому його дії на зміну власника є незаконними.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання акту прийому-передачі від 14.02.2018 недійсним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку колегія суддів враховує подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, позивач, ані в позові, ані в апеляційній скарзі не зазначає, яким саме чином ТОВ «Криптоінвест» порушує його права, які виникли на підставі договору №75 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04 вересня 2019 року, укладеного між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (продавець) та ТОВ «СК-АВТО-РЕНТ» (покупець).

Колегією суддів встановлено, що позивач просив визнати недійсними акт, не зазначаючи, яким саме чином вчинення правочину передачі майна, а також виготовлення відповідного документа, який підтверджує вчинення правочину, порушує його права, набуті у вересні 2019 року.

Оцінюючи ефективність способу захисту, який вимагає застосувати позивач, колегія суддів зазначає, що позивач є суб`єктом, якому належать майнові права, відмінні від права власності.

Таким чином, оцінка ефективності матеріально-правової вимоги, яка заявлена у позові, повинна відбуватись у два етапи - встановлення конкретного права, яке порушене правочином та можливості поновлення права в разі задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, колегія суддів вважає, що позивач не довів порушення будь-якого права, а матеріально-правова вимога не відповідає критерію ефективності.

Зокрема, обов`язком позивача є зазначення права, яке порушене, і цей обов`язок позивачем не виконаний - конкретне право, яке позивач вважає порушеним, у позові не зазначено. .

Більше того, з позовної заяви не випливає, що задоволення позову може будь-яким чином поновити право позивача.

Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). У разі недійсності правочину суд застосовує реституцію: кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. Крім того, реституцію можна застосувати лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він був переданий.

В цій частині колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач не є стороною спірного правочину, тому навіть в разі проведення реституції позивач не отримує ані майна, ані додаткових прав на нього.

Крім того, колегія суддів вважає, що таке рішення про реституцію, навіть в разі його прийняття, не має юридичної здатності до виконання, оскільки відсутня воля сторін правочину, зокрема, відчужувача - у національному законодавстві відсутня юридична можливість примусово спонукати продавця прийняти майно назад.

Встановивши відсутність порушеного права і неефективність матеріально-правової вимоги позивача, колегія суддів відхиляє вимогу про визнання правочину недійсним, яка ґрунтується на факті вчинення правочину під час дії заборони на відчуження майна, яка була накладена ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2018 у справі № 554/9710/17.

Зокрема, суд, який вирішує приватно-правовий спір, не може вживати заходів регулювання цивільних відносин, які не обумовлені необхідністю вирішення спору. Суд у приватних справах не несе необхідності встановлення загальної законності, не пов`язаною із необхідністю захисту прав визначеного суб`єкта.

За таких умов колегія суддів не вбачає підстав визнання недійсним спірного правочину, оскільки таке рішення не тягне дієвого захисту прав повивача. В той же час, розглядаючи вимогу позивача як вимогу про захист інтересу, колегія суддів звертає увагу учасників спору, що судовому захисту підлягає тільки законний (охоронюваний законом) інтерес.

Визначення законного інтересу наведено у рішенні КСУ від 01.12.2004 №1-10/2004. Законним інтересом є прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Колегія суддів зазначає, що інтерес, спрямований на визнання правочину недійсним, за загальним правилом не є законним, оскільки суперечить пріоритету забезпечення стабільності цивільного обороту. Захист такого інтересу, на думку колегії суддів, можливий лише quia exceptio, тобто в якості виключення, і тільки у випадку, якщо позивач доведе, що захист такого інтересу дійсно відповідає легітимній меті і необхідність захисту інтересу переважує необхідність забезпечення стабільності цивільного обороту. У даній справі, на переконання колегії суддів, такий інтерес відсутній.

Оцінюючи позицію позивача щодо того, що спірний правочин є удаваною угодою, колегія суддів зазначає, що відступлення майна за спірним правочином у даному не містить ознак удаваного правочину, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів оплати спірного майна або інших ознак, які б свідчили про те, що в дійсності сторонами укладена та виконана угода купівлі-продажу. Крім того, відповідно до положень ст. 235 ЦК України удаваність угоди не тягне її недійсності.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "СК-АВТО-РЕНТ" на рішення господарського суду Полтавської області від 02.07.2020 у справі № 917/431/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.07.2020 у справі № 917/431/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 31.08.2020.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко