ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2020 справа № 914/731/20

Господарський суд Львівської області у складі судді М.М. Петрашка, розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології гідроочищення»

до відповідача Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради

про стягнення 491394,00 грн.

за участю представників:

від позивача не з?явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології гідроочищення» до відповідача Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про стягнення 491394,00 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Сторони явку представників в судове засідання не забезпечили.

Відповідачем подано клопотання (вх.№23964/20 від 11.08.2020р.) про відкладення розгляду справи у зв?язку з перебуванням представника Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради у відпустці.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає таке.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, слід зазначити, що ухвалою суду від 09.07.2020р., якою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.08.2020р., явка учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

При цьому, враховуючи доводи на які посилається позивач, суд бере до уваги те, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення спору по суті, у зв`язку з чим клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Також слід зазначити, що господарський суд обмежений строками розгляду справи, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

06.08.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології гідроочищення» (підрядник) та Комунальним підприємством «Вододар» Бориславської міської ради (замовник) укладено договір підряду №233, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов?язується виконати власними і залученими силами і засобами такі види робіт: Проведення аварійно-відновлюваних робіт та гідродинамічного очищення на ділянках фекальної каналізаційної мережі за адресою: Львівська область, місто Борислав, вулиця Трускавецька, вулиця Гонти, вулиця Коваліва, вулиця Симоненка, вулиця Сосюри, вулиця 600-річчя міста Борислав, вулиця Міцкевича.

Відповідно до пункту 1.2. договору, замовник зобов?язується своєчасно прийняти і оплатити роботи, які визначені у пункті 1.1. цього договору.

Згідно з пунктом 1.3. договору, виконані роботи за цим договором передаються підрядником замовнику на підставі акту виконаних робіт, який підписується обома сторонами. У цьому договорі під актом сторони розуміють акти складені за типовою формою КБ-2в та довідки складені за типовою формою КБ-3.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що вартість робіт визначається відповідно до договірної ціни, що є невід?ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору, загальна сума договору складає 491394,00 грн.

Згідно із пунктом 3.1. договору, за виконані роботи згідно з пунктом 1.1. цього договору замовник сплачує підряднику суму, яка буде визначена актом (актами) виконаних робіт.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання замовником та підрядником актів виконаних робіт у безготівковій формі шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок підрядника.

Відповідно до пункту 4.2.6. договору, замовник зобов?язаний своєчасно прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно із пунктом 5.1. договору, прийом виконаних підрядником робіт оформлюється актами виконаних робіт за типовою формою №КБ-2в і довідкою за типовою формою №КБ-3 та здійснюється замовником протягом 2-х днів з моменту його повідомлення про готовність робіт до приймання. У випадку наявності недоліків або дефектів виконаних робіт, замовник зобов?язаний у цей термін вмотивовано письмово повідомити підрядника про відмову від підпису актів.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що на виявлені недоліки або дефекти підрядник та замовник складають акт з переліком необхідних доопрацювань і термінів їх виконання. У разі прострочення або ненадання замовником вмотивованої відмови від підпису актів виконаних робіт, підрядник має право в односторонньому порядку підписати ці акти, які мають бути оплачені замовником.

Як зазначає позивач та як вбачається із матеріалів справи, 01.11.2018р. між сторонами було підписано акт виконаних робіт на суму 69705,60 грн.

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов договору не здійснив оплату на суму 69705,60 грн.

Також, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач на виконання умов договору підряду від 06.08.2018р. №233, не здійснив оплату виконаних робіт на суму 421688,40 грн., долучивши до матеріалів справи не підписаний зі сторони відповідача акт виконаних робіт на суму 421688,40 грн.

Отже за твердженням позивача загальна сума заборгованості відповідача становить 491394,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 491394,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що: дефектний акт від 03.08.2018р. та договірна ціна від 03.08.2018р. не є належними та допустимими доказами; роботи виконано неякісно; відповідач без сприяння позивача не мав можливості перевірити виконані роботи та ін.

Крім того відповідач посилається на те, що акт виконаних робіт №2 на суму 421688,40 грн. не підписаний зі сторони відповідача, а тому не може бути доказом виконання позивачем робіт на цю суму.

Враховуючи наведене, відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, 06.08.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології гідроочищення» (підрядник) та Комунальним підприємством «Вододар» Бориславської міської ради (замовник) укладено договір підряду №233, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов?язується виконати власними і залученими силами і засобами такі види робіт: Проведення аварійно-відновлюваних робіт та гідродинамічного очищення на ділянках фекальної каналізаційної мережі за адресою: Львівська область, місто Борислав, вулиця Трускавецька, вулиця Гонти, вулиця Коваліва, вулиця Симоненка, вулиця Сосюри, вулиця 600-річчя міста Борислав, вулиця Міцкевича.

Факт виконання позивачем робіт на суму 69705,60 грн. підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт від 01.11.2018р. на суму 69705,60 грн.

В матеріалах справи також міститься акт №2 приймання виконаних будівельних робіт від 01.11.2018р. на суму 421688,40 грн., однак вказаний акт підписаний лише зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології гідроочищення».

Щодо не підписання вказаного акту зі сторони Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача із вмотивованою письмовою відмовою від підписання акту у зв`язку з наявністю недоліків або дефектів виконаних робіт, як це зокрема передбачено пунктом 5.1. договору.

Отже, замовник на порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), і отже він не звільняється від обов`язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

Заперечення надані відповідачем у відзиві на позов та докази додані до нього не спростовують обставин наведених вище, а відтак не заслуговують на увагу. Тим не менше, слід зазначити, що подані докази, на думку суду, підтверджують проведення поточного обслуговування населення, що є метою та предметом діяльності відповідача передбачених його статутом. Роботи мали бути прийняті відповідачем ще у листопаді 2018 року. Разом з тим, причини звернення мешканців, зазначених у поданій відповідачем копії журналу, суду не відомі, як і характер та причини аварій про які йдеться у відповідях на звернення.

Суд звертає увагу відповідача, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 491394,00 грн. є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

При зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7370,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2267 від 11.03.2020р.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 7370,91 грн. судового збору, оскільки позов у даній справі слід задовольнити повністю.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

У позовній заяві позивачем зазначено, що у зв`язку з тим, що позовна заява подана ТОВ «Технології гідроочищення» не відноситься до категорії справ незначної складності та має бути розглянута у порядку загального позовного провадження, ТОВ «Технології гідроочищення» очікує понесення інших судових витрат (витрати на надання професійної правничої допомоги адвоката та інше), про що суд буде повідомлено додатково у відповідності до вимог діючого законодавства України.

У поданому клопотанні про попереднє визначення суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивач зазначив, що станом на 03.06.2020р., попередня сума понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката становить 5200,00 грн.

У вказаному клопотанні також зазначено, що позивач очікує понесення додаткових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 10000,00 грн., а остаточний детальний розрахунок буде надано суду додатково.

Відповідач проти стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката заперечив, подавши заперечення на клопотання позивача про попереднє визначення суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Зокрема відповідач посилається на те, що в тексті позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат був зазначений у розмірі 7370,91 грн., тобто це витрати зі сплати судового збору. При цьому, як зазначив відповідач, будь яких витрат на правову допомогу у позовній заяві вказано не було.

При цьому, як зазначає відповідач, клопотання про попереднє визначення суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката датоване 03.06.2020р., тобто майже більш як через два місяці після відкриття провадження у справі, що на думку відповідача грубо порушує частину 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно частини 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи такі докази:

- копію договору про падання професійної правничої допомоги від 19.03.2020р. №19-03/2020;

- копію додаткової угоди №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 19.03.2020р. № 19-03/2020;

- копію додатку №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 19.03.2020р. № 19-03/2020;

- копію акту №1 приймання-передачі послуг адвоката з професійної правничої допомоги від 01 червня 2020 року;

- копію рахунку на оплату №1 від 01 червня 2020 року;

- копію банківської виписки по банківському рахунку від 03.06.2020р. на суму 5200,00 грн.

Щодо заперечення відповідача суд зазначає таке.

Згідно із частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частинами 2 та 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається зі змісту частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, відмова у відшкодуванні відповідних судових витрат є правом, а не обов`язком суду, а тому враховуючи те, що позивач у позовній заяві вказав про існування судових витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги подані позивачем докази, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5200,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради (82300, Львівська область, місто Борислав, вулиця Володимира Великого, 229А, ідентифікаційний код 37650131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології гідроочищення» (01133, місто Київ, пров.Лабораторний, будинок 1, офіс 177, ідентифікаційний код 35634715) заборгованість в розмірі 491394,00 грн., судовий збір в розмірі 7370,91 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5200,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.08.2020р.

Суддя М.М. Петрашко