Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/410/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Васильєвій О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71 Б, м. Рівне, 33013, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" (вул. Залізничників, 16, с. Усатове, Біляївський район, Одеська область, 67653, ) про стягнення штрафу у сумі 98 973 грн 00 коп.

у судовому засіданні з розгляду справи по суті приймали участь:

- від позивача: Гуз Олена Святославівна (довіреність № 4 від 04.02.2020 року),

- від відповідача: Шевченко Тарас Михайлович (довіреність № 1/13-08-2020 від 13.08.2020 року).

ВСТАНОВИВ:

07.05.2020 року до Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "РОЕК", позивач) надійшов позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" (далі - ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ", відповідач) у якому позивач, посилаючись на ст. 20 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 5, 20, ч. 5 ст. 29 161-164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 98 973 грн 00 коп.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги виникненням обов`язку у відповідача зі сплати штрафу внаслідок порушення відповідачем порядку повідомлення позивача про зміну постачальника за Договором про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між позивачем та відповідачем 28.12.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/410/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на "02" червня 2020 р. на 10:30 год., визначити відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - десять днів з дня вручення даної ухвали, запропонувати сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності);

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

21 травня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.06.2020 року передано справу № 918/410/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" про стягнення штрафу у сумі 98 973 грн 00 коп. за територіальною підсудністю до Господарського суду Одеської області (проспект Шевченка, 29, Одеса, Одеська область, 65000).

Не погоджуючись з прийнятою Господарським судом Рівненської області ухвалою від 02.06.2020 року позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Супровідним листом № 918/410/20/525/20 від 15.06.2020 року матеріали справи № 918/410/20 направлено до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02.06.2020 року в справі №918/410/20 - задоволено, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02.06.2020 року в справі №918/410/20 - скасовано, справу №918/410/20 направлено до Господарського суду Рівненської області для вирішення питання про відкриття провадження по справі №918/410/20.

06.07.2020 року матеріали справи № 918/410/20 повернулися до Господарського суду Рівненської області.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.07.2020 року справу № 918/140/20 передано судді Заголдній Я.В.

Зважаючи на викладене, виникла необхідність справу № 918/410/20 призначити до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.07.2020 року у задоволенні клопотання ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено, постановлено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, справу № 918/410/20 призначено до розгляду у судовому засіданні для розгляду справи по суті на 18.08.2020 року.

05.08.2020 року від ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи № 918/410/20.

Як вбачається із проставленого на вказаній заяві позивача напису - 07.08.2020 року представник ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" адвокат Іванова Ю.Б. ознайомилася з матеріалами справи № 918/410/20 та зробила необхідні фотокопії.

18.08.2020 року безпосередньо перед судовим засіданням через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від представника ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" адвоката Шевченка Т.М. надійшли додаткові пояснення, у яких представник відповідача просить суд прийняти додаткові пояснення до розгляду та продовжити термін підготовчого засідання для можливості надання додаткових доказів, які стосуються предмета спору, а саме: заяву № 5 від 26.04.2020 року до ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія".

У судовому засіданні 18.08.2020 року судом роз`яснено відповідачу, що згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 252 ГПК України підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.08.2020 року залишено без розгляду додаткові пояснення представника ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" адвоката Шевченка Т.М. про продовження терміну підготовчого засідання для можливості надання додаткових доказів, які стосуються предмета спору, а саме: заяву № 5 від 26.04.2020 року до ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/410/20 по суті на 26.08.2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні 26.08.2020 року позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у додаткових поясненнях.

Судом встановлено, що відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1. ст. 252 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.05.2020 року, зокрема, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), внесено зміни в тому числі до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Водночас, відповідно до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, законом № 540-ІХ визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

Разом з тим, відповідно до статті 114 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

При цьому у статті 116 ГПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З зазначеного вбачається, суду слід розрізняти строки, тривалість яких наперед визначена законом, і строки, тривалість яких визначається судом з урахуванням обставин кожної конкретної справи та особливостей кожної конкретної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд керується загальновизнаним принципом негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються (рішення у справі Brualla Gomez de La Torre v. Spain, 19.12.1997, Repotrs 1997-VIII, п. 35).

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 року № 215 (постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 року № 215 цю постанову викладено у новій редакції), від 20.03.2020 року № 242,від 25.03.2020 року № 239, від 29.03.2020 року № 241, від 02.04.2020 року № 255 (постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 року № 255 цю постанову викладено у новій редакції), від 08.04.2020 року № 262, від 15.04.2020 року № 284, від 22.04.2020 року № 291, від 29.04.2020 року № 313, від 04.05.2020 року № 332, від 04.05.2020 року № 343, від 14.05.2020 року № 377, від 20.05.2020 року № 392) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу, з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України встановлено карантин. (Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 22.05.2020 року до 22.06.2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя установлено карантин згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392).

Постановою Кабінету Міністрів України № 394 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (назва із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 р. № 500) (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 29 травня 2020 року № 424, від 3 червня 2020 року № 435, від 12 червня 2020 року № 477, від 12 червня 2020 року № 480, від 17 червня 2020 року № 500) відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061).

Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626).

У відповідності з п. 2 розділу ІІ Закону України № 731-IX від 18.06.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з 17.07.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" цього Кодексу в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX).

Зважаючи на викладене, останнім днем для подання відзиву ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" було 06.08.2020 року.

Відтак, судом встановлено, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що справа № 918/410/20 може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

28.12.2018 року між ТОВ «РОЕК» (надалі - постачальник), з однієї сторони, та ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" (надалі - споживач), з другої сторони, укладено договір про постачання електричної енергії споживачу (надалі - договір).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі, передбачені умовами договору.

Положеннями пункту 5.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

До прав споживача, відповідно до підпункту 10 пункту 6.1. договору, належить право вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, відповідно до пункту 9.1. договору, сторони несуть відповідальність, передбачену договором, його додатками та чинним законодавством.

Споживач, відповідно до пункту 10.1. договору, має право у будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватися така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

Зміна постачальника електричної енергії, згідно пункту 10.2. договору, здійснюється відповідно до порядку, встановленим ПРРЕЕ.

У відповідності до пункту 13.1., договір укладений на строк, зазначений в комерційній пропозиції (додаток № 2 до договору), яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток №1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток №3 до договору) та укладається на строк до 31.12.2019 року, але підлягає обов`язковому перегляду протягом 10 днів від дати вказаної в п.2 Розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії".

За умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору (п.13.3 договору).

Пунктом 8 комерційної пропозиції №2.02/1-РОЕК (Додаток 2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу), встановлено, що у випадку не повідомлення (повідомлення з порушенням строків) Постачальника про дострокове припинення (розірвання) договору Споживачем, Споживач сплачує штраф у розмірі вартості електричної енергії, заявленої Споживачем, як прогнозований обсяг споживання в місяці, в якому було подано повідомлення про дострокове припинення дії договору.

До матеріалів справи долучено додаток № 1 до договору (заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2018 року), де зазначено, що початок постачання відбудеться з 01.01.2019 року.

Додаток № 2 до договору передбачає, що для обрання комерційної пропозиції повинна виконуватися наступна умова: прогнозований середньомісячний обсяг споживання електричної енергії від 70 000 кВт*год. до 150 000 кВт*год.

У додатку 3 до договору сторони погодили договірні величини споживання електричної енергії на 2019 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Судом встановлено, що 21.05.2019 року позивач отримав від Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» лист № 3734 від 17.05.2020 року, в якому повідомлялось про зміну споживачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" 01.06.2019 року діючого електропостачальника ТОВ «РОЕК» на нового - Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго».

27.02.2020 року ТОВ «РОЕК» направило на адресу ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" претензію із вимогою про стягнення штрафу, де обгрунтовувалося, що оскільки споживачем всупереч умовам договору не повідомлено діючого постачальника про зміну електропостачальника, то споживачу нараховано штраф у розмірі 98 973 грн 00 коп., оскільки прогнозований обсяг споживання електричної енергії споживачем у травні 2019 року становив 55 000 кВт.год., а ціна електричної енергії для ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" у травні 2019 року становила 1,799519 грн за 1 кВт.год. До листі було вказано рахунок щодо сплати штрафу у розмірі 98 973 грн 00 коп. за травень 2019 року. Лист отриманий відповідачем, однак залишений без уваги та задоволення.

Як зазначає у позовній заяві позивач, всупереч положенням чинного законодавства та договору, відповідач не оплатив вказаний штраф, а відтак ТОВ «РОЕК» звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" за захистом своїх прав та інтересів на підставі п.13.3. договору та п. 8 комерційної пропозиції.

У судовому засіданні 26.08.2020 року представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що вважає їх безпідставними і такими що не відповідають дійсності та чинному законодавству при цьому зазначає наступне.

У додаткових поясненнях представник відповідача адвокат Шевченко Т. М. зазначає, що відповідач керуючись ПРРЕЕ та вказаними вище умовами договору, уклав договір про постачання електричної енергії споживачу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» від 06.02.2019 року за № 52/2019-Е. Крім того, у відповідності до вимог розділу 6 ПРРЕЕ відповідач, заявою-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 06.02.2019 року, повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» про намір змінити електропостачальника з 01 березня 2019 року та заявою № 5 від 26.04.2020 р. до ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» було доведено до відома, що 01.06.2019 відбудеться зміна енергопостачальника, дана заява отримана співробітником Кучеруд О.Г. про дане свідчить особистий підпис зазначеної особи на вказаній заяві. Це свідчить, на думку представника відповідача, про повне додержання відповідачем процедури про зміну електропостачальника, оскільки, повністю були виконані вимоги ПРРЕЕ та укладеного договору між відповідачем та позивачем.

Таким чином, на думку відповідача, зміна електропостачальника призводить до припинення дії договору, а не до його дострокового розірвання.

Відповідно, вказує у додаткових поясненнях представник відповідача, що штрафні санкції, встановлені п. 13.3. договору та комерційною пропозицією, за дострокове розірвання договору, у випадку дострокового припинення договору, внаслідок електропостачальника, застосовані бути не можуть.

Також, представник відповідача зазначив, що право безоплатного та безсанкційного припинення договору, внаслідок зміни електропостачальника, встановлено умовами договору і ПРРЕЕ.

Крім того, представник відповідача висловив свою правову позицію стосовно того, що на його думку, дії позивача щодо застосування до відповідача штрафних санкцій за припинення договору, внаслідок зміни ним електропостачальника, місять ознаки постачання електричної енергії на дискримінаційних засадах, що на його думку, прямо заборонено підпунктом « 3» пункту 5.2.2. ПРРЕЕ.

Також представник відповідача зазанчив, що вважає норми договору та комерційної пропозиції, якими передбачені штрафні санкції за дострокове припинення договору внаслідок зміни електропостачальника, є нікчемними, та визнання їх судом недійсними шляхом подання окремого позову відповідачем, законом не вимагається, - оскільки згідно вимог ч. 10 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права позивача на зміну електропостачальника; крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право; в іншому разі положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Судом встановлено, що жодних документів та підтвердження своїх заперечень проти задоволення позовних вимог відповідачем не надано.

Зокрема, відповідачем до матеріалів не долучено доказів повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» про намір змінити електропостачальника з 01 березня 2019 року та не надано заяви № 5 від 26.04.2020 р. до ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», якою ніби-то було доведено до відома, що 01.06.2019 відбудеться зміна енергопостачальника.

Аналізуючи заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку про їх необгрунтованість та недоведеність, зокрема з тих підстав, що позивачем у даній справі є ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», безпосередньо яке мав би повідомити відповідач про зміну електропостачальника, а не повідомляти Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» (яке не є стороною у справі № 918/410/20) про намір змінити електропостачальника з 01 березня 2019 року.

При цьому, як вбачається з додаткових пояснень, відповідач посилається на повідомлення-заяву № 5 від 26.04.2020 р. до ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про зміну електропостачальника з 01.06.2019, а відтак відповідачем не доведено вчасного повідомлення діючого постачальника про зміну постачальника на нового, як це передбачено умовами договору, тобто за 21 день до такої зміни.

Щодо заперечень відповідача з приводу недійсності умов договору оскільки, вони суперечать чинному законодавству суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" загальні положення та умови договору мають бути справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, не містити процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав споживача. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Згідно п. 10 ч. 7 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються: строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.

Отже, договір може містити положення про покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і вказані положення не суперечать чинному законодавству та ніяким чином не обмежують право споживача вільно обирати постачальника та змінювати постачальника.

Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже суд не вбачає в укладеному сторонами договорі порушень закону, які б свідчили про його нікчемність. Доказів того, що договір у судовому порядку визнаний недійсним відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже доводи відповідача про нікчемність правочину укладеного між сторонами не доведено належними, допустимим та вірогідними доказами.

Судом встановлено, що між Постачальником і Споживачем укладено договір який є публічним договором приєднання, розробленим з урахуванням вимог Правил і положень Закону України "Про ринок електричної енергії".

У частині 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом частин 1, 4, 7 ст 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина 1 статті 180 ГК України).

Відповідно до статей 633- 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 58 зазначеного Закону споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про ринок електричної енергії" зміна електропостачальника споживачем здійснюється на безоплатній основі у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. Зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена у строк не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити електропостачальника.

Згідно з пунктом 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (далі Правила № 312) цей нормативно-правовий акт регулює взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до пункту 3.1.8 Правил № 312 договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником (пункт 6.1.1 Правил № 312).

За змістом пункту 6.1.3 Правил № 312 зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу. Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

Згідно зі статтею 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами 1 і 2 статті 598 цього Кодексу зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В даному випадку і договором, і законом передбачено право споживача в односторонньому порядку розірвати договір з попереднім постачальником електроенергії та укласти договір з новим постачальником, для чого передбачено певну процедуру. Суд відзначає, що відповідачем не було дотримано процедуру зміни електропостачальника, обумовлену законодавством та договором, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Проте, обов`язковим для виконання сторонами договором сторони передбачили обов`язок споживача повідомляти постачальника про намір змінити електропостачальну організацію та встановлено строки такого повідомлення, крім того, передбачено наслідки невиконання обов`язку з повідомлення у вигляді штрафу.

Відповідач вказує, що повідомив позивача про наміри змінити електропостачальну організацію, однак жодних доказів на підтвердження даному твердженню не надав.

Отже, судом встановлено, що споживач у випадку дострокового розірвання договору за його ініціативою зобов`язаний сплатити постачальнику штрафні санкції за умови неповідомлення постачальника або повідомлення про дострокове припинення договору з порушенням строків встановлених договором, тобто за 21 день до такої зміни.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Учасники господарських відносин, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Відповідно до п.13.3 договору за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору.

Пунктом 8 комерційної пропозиції №2.02/1-РОЕК (Додаток 2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу), встановлено, що у випадку не повідомлення (повідомлення з порушенням строків) Постачальника про дострокове припинення (розірвання) договору Споживачем, Споживач сплачує штраф у розмірі вартості електричної енергії, заявленої Споживачем, як прогнозований обсяг споживання в місяці, в якому було подано повідомлення про дострокове припинення дії договору.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В даному випадку відповідач не довів жодними доказами, що ним вчинялись дії спрямовані на уникнення порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Про те, що споживач змінює електропостачальника з 01.06.2019 року позивачу стало відомо від ПрАТ «Рівнеобленерго», яке є оператором системи розподілу, і яке в травні 2019 року повідомило про таку зміну електропостачальника.

Судом встановлено, що очікуваний обсяг споживання електричної енергії споживачем у травні 2019 року становив 55 000 кВт.год., а ціна електричної енергії для ТОВ "Стройнефтепродукт ХХІ" у травні 2019 року становила 1,799519 грн за 1 кВт.год., що підтверджується актом № А- приймання-передачі електричної енергії за травень 2019 від 31.05.2019 року.

Вартість електричної енергії, заявленої споживачем, як прогнозований обсяг споживання у травні 2019 року, визначається шляхом множення ціни цього споживача на прогнозований обсяг купівлі електричної енергії цим споживачем, який наведений у додатку № 3 до договору, а саме: 1,799519 грн/ кВт.год. ? 55 000 кВт.год. = 98 973 грн 54 коп.

Суд перевірив розрахунок штрафних санкцій, здійснений позивачем та визнає його арифметично вірним та обгрунтованим.

Відповідач не надав суду контррозрахунку та не надав доказів, що очікуваний обсяг споживання електроенергії у травні 2019 року був іншим, ніж визначений позивачем та вказаний у додатку № 3 до договору, який долучений до матеріалів справи.

З огляду на вищезазначене суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 98 973 грн 00 коп. - тобто в розмірі, який просить стягнути у позовній заяві позивач.

Щодо доводів відповідача про суперечність умов укладеного ним договору законодавству та про те, що дії позивача щодо застосування до відповідача штрафних санкцій за припинення договору внаслідок зміни ним електропостачальника місять ознаки постачання електричної енергії на дискримінаційних засадах суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 184 ГК України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу. Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Отже примірні договори містять орієнтовні умови, які є рекомендованими для суб`єктів господарювання, а тому відступлення сторонами від умов примірного договору не суперечить законодавству та не є підставою для порушення будь-якої зі сторін умов укладеного нею договору.

Судом встановлено, що Договір є укладеним на основі вільного волевиявлення сторін, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Отже доводи відповідача не спростували тих обставин, що ним були порушені умови укладеного договору та не спростували обов`язку відповідача сплатити штраф за вчинення відповідного порушення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В сукупності за результатами з`ясування обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст.75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" про стягнення 98 973 грн 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Предметом спору при поданні даної позовної заяви була 1 майнова вимога у розмірі 98 973 грн 00 коп.

Позивач до позовної заяви долучило документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір" - 2 102 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2 102 грн. 00 коп.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" (вул. Залізничників, 16, с. Усатове, Біляївський район, Одеська область, 67653, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71 Б, м. Рівне, 33013, ) штраф у розмірі 98 973 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройнефтепродукт ХХІ" (вул. Залізничників, 16, с. Усатове, Біляївський район, Одеська область, 67653, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71 Б, м. Рівне, 33013, ) 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2020 року.

Суддя Заголдна Я.В.