ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"25" серпня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/569/20

Суддя господарського суду Пригара Л.І.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД", с. Розівка Ужгородського району про забезпечення позову б/н, б/д, долучену до матеріалів позовної заяви у справі № 907/569/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД", с. Розівка Ужгородського району до відповідача 1 - Реєстраційної служби Баранинської сільської ради Ужгородського району, державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочар Івана Івановича та до відповідача 2 - Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород про визнання недійсним та скасування рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Баранинської сільської ради Мочар І.І. про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - деревообробний комплекс, який знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області за Акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк", шляхом заборони відповідачам вчиняти будь - які дії, направлені на зміну власника нерухомого майна - деревообробного комплексу, яке знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області; вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - деревообробного комплексу, який знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД", с. Розівка Ужгородського району звернулося до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Реєстраційної служби Баранинської сільської ради Ужгородського району, державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочар Івана Івановича та до Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород про визнання недійсним та скасування рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Баранинської сільської ради Мочар І.І. про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - деревообробний комплекс, який знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області за Акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк".

Разом із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову б/н, б/д шляхом заборони відповідачам вчиняти будь - які дії, направлені на зміну власника нерухомого майна - деревообробного комплексу, яке знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області; вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - деревообробного комплексу, який знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області.

Заява про забезпечення позову обґрунтована позивачем покликанням на положення ст. ст. 136, 137 ГПК України, які надають позивачу право звернутися до суду із заявою про забезпечення позову у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивач вказує, що метою звернення з позовом у даній справі є скасування реєстрації спірного майна за відповідачем 2 та, як наслідок, відновлення реєстрації такого майна за позивачем. Проте, можливе вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна на підставі заяв відповідача 2 зробить неможливим відновлення реєстрації речового права позивача на спірне іпотечне майно та відновлення порушених прав позивача загалом.

Підтверджуючи обставини щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову позивач покликається на інформацію, що міститься на сайті Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", щодо продажу деревообробного комплексу, розміщеного по вул. Трудовій, 2а в селі Розівка Ужгородського району Закарпатської області, загальною площею 9 313 м.кв.

На думку позивача, така обставина свідчить про можливе та ймовірне вчинення відповідачами активних дій, спрямованих на відчуження спірного майна; дій, спрямованих на уникнення відповідальності або перешкоджання законному відновленню реєстраційних записів щодо прав позивача на спірне майно; відсутність можливості та необхідних повноважень відновлення прав у випадку зміни власника спірного майна чи вчинення щодо такого майна будь - яких інших обтяжень.

Крім того, наявність на сайті відповідача 2 інформації про продаж спірного деревообробного комплексу, за переконанням позивача, є тією обставиною, яка підтверджує наявність відкритої пропозиції відчуження та зміни власника спірного майна.

Позивач зазначає, що обраний ним захід забезпечення позову фактично та у повній мірі забезпечить фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову у даній справі та ймовірність ускладнення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття такого заходу, оскільки тимчасова заборона відчуження майна та заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій із цим майном унеможливить внесення будь - яких реєстраційних дій, направлених на зміну власника цього майна, чи вчинення будь-якого обтяження у перешкоду вільному розпорядженню майном у випадку задоволення позову.

За переконанням позивача, тимчасова заборона відчуження майна та заборона вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо спірного майна не впливає на фінансову діяльність відповідачів, не перешкоджає їх нормальному функціонуванню за встановленими напрямками діяльності, а також не перешкоджає вільному користуванню та володінню спірним майном новим власником (відповідачем 2 у справі), з огляду на що обрані заявником заходи забезпечення позову є співмірними.

Щодо пропозицій зустрічного забезпечення позову позивач зазначає, що тимчасова заборона відчуження майна та заборона вчинення будь - яких реєстраційних дій із цим майном є заходами забезпечення позову з мінімальними і мало ймовірними втратами чи збитками, оскільки, ні прямо, ні опосередковано не впливають (обмежують, унеможливлюють, перешкоджають) ні на діяльність, ні на дохідність, ні на майновий стан відповідачів, а лише тимчасово призупиняють зміну власника спірного майна та призупиняють створення інших перешкод для позивача у разі задоволенню позову. Відповідно, можливість збитку чи втрати є мінімальними як по факту так і за обсягом. За будь-яких обставин, позивач має змогу забезпечити та гарантує відшкодування усіх можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

До дня розгляду судом заяви позивача про забезпечення позову від відповідача 2 - Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород на адресу суду надійшли заперечення на клопотання про забезпечення позову у даній справі. Згідно поданих суду письмових заперечень відповідач 2 наголошує на відсутності зв`язку між обраним заявником заходом забезпечення позову і предметом спору, заходи забезпечення позову не є співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.

Зокрема, відповідач 2 наголошує на тому, що на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.01.2020 року у порядку ст. ст. 170-173,309 КПК України було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та використання на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", а саме, на спірний деревообробний комплекс та земельну ділянку, з огляду на що у відповідача 2 відсутня можливість продажу цього майна. За твердженням відповідача 2, хоча вказана ухвала про накладення арешту на майно ним і оскаржена в апеляційному порядку, накладений згідно неї арешт на спірне майно не знятий та не припинений.

Оспорює відповідач 2 наведений позивачем аргумент, який останнім ставиться в основу доведення факту необхідності заперечення позову у даній справі, а саме, інформацію щодо наміру та пропозиції відповідача 2 відчужити спірне майно шляхом продажу, оскільки оголошення про продаж майна на сайті Банку відсутнє.

Стверджуючи про законність дій державного реєстратора, які оспорюються позовом у даній справі, а також наявність у відповідача 2 законних прав на спірне майно, відповідач 2 наполягає на необґрунтованості поданої позивачем заяви про забезпечення позову, а відтак, і відсутність підстав для її задоволення.

Аналізуючи правозастосовчу практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності практичного застосування ефективного механізму захисту порушеного права, відповідач 2 стверджує про неефективність обраного позивачем заходу забезпечення позову та його не співмірність із заявленими позовними вимогами.

Позивач на спростування аргументів відповідача 2, викладених у змісті поданого суду письмового заперечення на клопотання про забезпечення позову, подав суду відзив на такі заперечення відповідача 2.

Вказує, що реєстраційні дії, які призвели до припинення у позивача права власності на предмет іпотеки є незаконними, і внаслідок таких незаконних реєстраційних дій майно позивача необґрунтовано та із допущенням значних порушень законодавства, перейшло у власність відповідача 2; внаслідок допущених порушень, майно, як спосіб часткового погашення боргу перед банком, перейшло у власність відповідача 2 за заниженими показниками вартості, що призвело до значної майнової шкоди у вигляді завищення залишкової кредитної заборгованості перед цим же Банком; внаслідок порушень, допущених державним реєстратором, які супроводжували процес відчуження майна іпотекодавця на користь банку за заниженою вартістю, були приховані від власника майна, що позбавило його можливості протидіяти порушенню закону і захистити свої права як власника та іпотекодавця.

Як стверджує позивач, оскільки заявлений ним позов спрямований на відновлення права позивача на погашення боргу майном по справедливій ринковій ціні, майно, яке перейшло у власність банку по значно заниженій ціні, має бути захищене від його наступного і обов`язкового продажу цим же банком до моменту встановлення судом законності або незаконності здійсненого відповідачами процесу погашення боргу за рахунок майна, переданого у іпотеку. Як наслідок, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення вірогідного порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання судового рішення у разі задоволення позову та уникнення будь - яких труднощів у процесі його виконання.

На думку позивача, заперечення, подані відповідачем 2, підтверджують його наміри домогтися якомога скорішого продажу майна для отримання коштів, необхідних установі банку для закриття кредитного боргу, а потім і повернення коштів із резерву до активних рахунків банку. Єдиною причиною подання заперечення проти забезпечення позову саме банком, а не реєстратором, та його самостійне і поспішне зняття майна із власного сайту (із переліку майна, що продається установою банку) є намаганням відповідача 2 нівелювати право позивача на захист свого порушеного права, унеможливити відновлення прав позивача у разі задоволення позову, уникнути майнової відповідальності за участь у незаконному відчуженні майна.

Аргументи відповідача 2 щодо того, що спірне майно не буде повернуто до реєстру майна, що продається банком, після його вилучення із відповідного переліку, за переконанням позивача, не підтверджено доказами, які би свідчили про реальність намірів відповідача 1 дочекатись кінцевих висновків суду по суті позову у даній справі, а також не заперечують намірів відповідача 1 до вирішення спору по суті розмістити пропозицію про продаж спірного майна як на сайтах самого Банку, так і інших офіційних сайтах (на сайті setam.net.ua системи електронних торгів арештованим майном; на біржі zalog.uub.com.ua), а також намірів реалізації майна через агентства нерухомості або свої факторингові компанії.

Позивач наголошує на необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки він не має іншої можливості запобігти можливим та ймовірним перешкодам у реалізації свого права на ефективний та реальний захист свого порушеного права. В свою чергу, забезпечення позову у даній справі забезпечить дотримання балансу прав та інтересів учасників процесу, виходячи з того, що вони є рівними перед законом і судом.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В даному випадку, Товариство з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" звернулося із заявою про забезпечення позову разом із поданням до суду позову про визнання недійсним та скасування рушення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомого майна.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 року Верховного Суду у справі № 905/2130/17 та від 13.02.2018 року у справі № 911/2930/17.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у цій справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9).

Враховуючи, що правомірність оспорюваних реєстраційних дій та правова оцінка дій відповідачів, що мала наслідком припинення права позивача на спірний об`єкт нерухомості, підлягає дослідженню лише під час розгляду даної справи по суті, а подальше можливе відчуження вищевказаного нерухомого майна може не лише утруднити, але й унеможливити виконання судового рішення та вплинути на майнові інтереси не лише позивача, а й інших осіб, у разі передання їм права власності на спірне майно, які не беруть участі у цьому судовому процесі, суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом визначеним позивачем способом є доцільним.

Також господарський суд вважає цілком обґрунтованим обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти будь - які дії, направлені на зміну власника нерухомого майна - деревообробного комплексу, яке знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області, а також вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо такого нерухомого майна, що наразі перебуває у власності відповідача 2 - Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", право власності якого оспорюється у рамках розгляду даної справи, оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких він направлений, є пов`язаним і співвідносним із такими вимогами.

У свою чергу, у випадку визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, будуть відновлені права позивача на таке нерухоме майно. Отже, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

На переконання суду, у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Встановлення таких заходів забезпечення позову до вирішення спору судом у даній справі відповідає предмету заявленого позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що вказані позивачем заходи не належать до заходів забезпечення позову, вжиття яких не допускається згідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Суд вважає підставними аргументи позивача щодо того, що виключення відповідачем 2 спірного майна із списку майна, що реалізується (продається, відчужується) Банком, не може свідчити та гарантувати відсутність у відповідача 2 намірів відчужити вказане майно протягом судового провадження у даній справі у такий самий чи інший спосіб.

Наявність арешту на спірне нерухоме майно, накладеного в межах кримінального провадження, не може гарантувати дотримання відповідачем 2 заборони щодо відчуження та розпорядження спірним нерухомим майном, оскільки накладення вказаного арешту на спірне майно відповідачем 2 оспорюється в апеляційному порядку, та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у даній справі.

Таким чином, оцінюючи наведені позивачем (заявником) аргументи та подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Разом з тим, з приводу доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД" щодо зустрічного забезпечення суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

З огляду на наведені приписи щодо зустрічного забезпечення позову, оскільки відносини у даній справі не є врегульованими та залишаються спірними, з урахуванням предмету заявлених позовних вимог суд не вбачає наразі доцільності застосування зустрічного забезпечення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам про можливість подання відповідної заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову в порядку ч. 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.Ф. Паркет ЛТД", с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області про забезпечення позову б/н, б/д, долучену до матеріалів позовної заяви у справі № 907/569/20, задоволити.

2. Заборонити Державному реєстратору Реєстраційної служби Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочар Івану Івановичу (89425, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Центральна, 42, код 220955099) та Акціонерному товариству "Комерційний інвестиційний банк", 88000, м. Ужгород, вул. Юрія Гойди, 10, ) вчиняти будь - які дії, направлені на зміну власника нерухомого майна - деревообробного комплексу, яке знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області та вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - деревообробного комплексу, який знаходиться по вул. Трудовій, 2 А у с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області.

3. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме, з 27.08.2020 року та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до року 27.08.2023 року.

4. На підставі ч. 2 ст. 144 ГПК України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

5. Дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

6. Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

7. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 27.08.2020 року.

Суддя Пригара Л.І.