РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2020Справа № 910/8015/20

Господарський суд місті Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/8015/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-ЄВРОВЄКТРАНС" (вул. Васильківська, буд. 34, м. Київ 22, 03022)

До Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, Південна Частина Києва, Київ, 03680)

Про стягнення 113 999,04 грн

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі 113999,04 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс" (далі - позивач) зазначає, що між позивачем та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - відповідач) було укладено договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розрахунком руху маршрутних поїздів від 07.10.2019 № 08319/ЦТЛ-2018-О (далі - Договір). Даний Договір було змінено з ініціативи відповідача та викладено в редакції № 2 від 10.11.2019.

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача збитків у розмірі 113999,04 грн, які завдані, за твердженням позивача, порушенням з вини відповідача графіку відправлення та прибуття поїзду, що спричинило збільшення тарифу по договору.

12.06.2020 Суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі. Розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також задовольнив клопотання позивача про витребування від відповідача доказів по справі та витребував у останнього належним чином засвідчені копії: телеграми від 15.12.2019 № ЦД-14/1275, про яку зазначено у листі від 03.04.2020 №ЦТЛ-19/661, надісланому Філією "Центр транспортної логістики" АТ "Укрзалізниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс"; актів загальної форми ГУ-23 № 933 від 05.12.2019, № 935 від 06.12.2019, № 934 від 06.12.2019, про які зазначено у листі від 03.04.2020 №ЦТЛ-19/661, надісланому Філією "Центр транспортної логістики" АТ "Укрзалізниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Тек-Євровєктранс"; телеграми ЦМ від 29.03.2019, у якій зазначено про встановлення індексу тарифу перевезення у розмірі 2,419, на який збільшується тариф залізниці на послуги з перевезення ЗРВ.

17.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом документи по справі.

31.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, доповнено Розділ Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу пунктом 4, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України № 731-ІХ від 18.06.2020 встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими Кодексами), мають право на продовження процесуальних строків на підставах, встановлених цим Законом.

Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 набрав чинності - 17.07.2020, відповідно строк на подання відповіді на заяву (відзив) закінчився 06.08.2020.

Відповідно до положень ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було додано заяву про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, в якій відповідач просив суд поновити відповідний процесуальний строк.

У вказаній заяві відповідач зазначив, що для виконання вимог суду, в тому числі щодо витребування документів у відповідача, у останнього виникла необхідність в триманні таких документів від територіально відділених структурних підрозділів АТ «Укрзалізниця», і такі документи були отримані лише 07.08.2020, при цьому у зв`язку із введенням на території України карантину, частина працівників відповідача перебуває в простої та відпустках без збереження заробітної плати, крім того з 01.07.2020 у відповідача запроваджено режим роботи на умовах неповного (4 денного) робочого тижня, що призвело до тривалої обробки документів. На підставі викладеного, відповідач просить суд поновити пропущений строк на подання відзиву.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Доводи викладені відповідачем в заяві про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву підтверджені доданими до заяви документами, відтак суд визнав причини пропуску відповідного строку поважним та поновив відповідачу строк на подання відзиву та прийняв поданий відповідачем 17.08.2020 відзив на позовну заяву до розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, між позивачем, як замовником та відповідачем, як перевізником 26.09.2019 був укладений, шляхом акцептування позивачем умов договору, викладених відповідачем на його сайті, договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, який в подальшому був викладений в редакції № 2 від 10.11.2019, відповідно до інформаційного повідомлення про укладення договору, відповідному договору присвоєно № 08319/ЦТЛ-2018-О від 07.10.2019 (далі за текстом - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору перевізник надає замовнику послуги з організації перевезень вантажів за погодженим сторонами розкладами руху вантажних маршрутних поїздів на особливих умовах з погодженим скороченим терміном доставки за одним маршрутом та визначенням пріоритетними: замовлень на перевезення вантажів, планів перевезень вантажів маршрутами (далі разом - замовлення на перевезення), заявок на подачу вагонів,забезпечення перевезень рухомим складом та самих перевезень.

В частині не урегульованій цим договором, сторони керуються укладеними між ними договорами про надання послуг з здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (далі - основний договір про надання послуг) (п. 1.2. договору).

В статті 2 договору сторони визначили, що маршрутний поїзд - це вантажний поїзд, пред`явлений до перевезення замовником з навантажених та/або порожніх вагонів, який відповідає нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником і не може бути менше 44 вагонів, та прямує без переробки на одну станцію призначення. Маршрутний поїзд може бути сформовано засобами замовника або перевізника на під`їзній колії або станційних коліях станції навантаження або іншій узгодженій станції та може бути оформлено до перевезення як маршрутна відправка одним перевізним документом або як повагонні, групові відправки декількома перевізними документами. Приймання до перевезення вантажів, оформлених декількома перевізними документами, здійснюється перевізником одночасно після закінчення навантаження усіх вагонів маршрутного поїзда.

Розклад руху маршрутних поїздів (далі - РРМП) - встановлені перевізником: напрямки перевезення маршрутних поїздів (станції навантаження, відправлення та прибуття за РРМП), дати та чає відправлення, прибуття маршрутних поїздів на станції, номера поїздів.

Згідно з п. 3.1. договору замовник на кожен календарний місяць завчасно надає перевізнику через АС Клієнт УЗ із застосуванням кваліфікованих електронних підписів замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу на особливих умовах - за РРМП (далі - замовлення на РРМП) у вагонах перевізника не пізніше 10 числа місяця, що передує місяцю в якому здійснюватиметься перевезення, а у вагонах замовника - не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати відправлення поїзду за РРМП.

На основі наданого замовником замовлення РРМП, перевізник визначає можливість або неможливість погодження РРМП, про що сповіщає замовника: (3.2.1.) щодо замовлень у вагонах перевізника не пізніше 15 числа місяця, по передує місяцю в якому здійснюватиметься перевезення; (3.2.2.) щодо замовлень у вагонах замовника, які надано не пізніше 10 числа місяця, що передує місяцю в якому здійснюватиметься перевезення, в строк визначений п. 3.2.1.; (3.2.3.) щодо замовлень у вагонах замовника, які надано після 10 числа місяця, що передує місяцю в якому здійснюватиметься перевезення, в строк до 5 календарних днів від дня отримання такого замовлення.

В п. 3.6. договору сторони погодили, що для організації перевезень маршрутними поїздами, окремо у вагонах замовника або окремо у вагонах перевізника, у кількості вагонів, яка відповідає довжині маршрутного поїзду та згідно з погодженим РРМП, замовник: (3.6.1.) надає перевізнику замовлення на перевезення через АС «Месплан» для організації перевезень маршрутними поїздами з проставленням ознаки «РРМП»; (3.6.2.) проставляє в АС «Месплан» заявки на подачу вагонів в дати визначені РРМП з проставленням ознаки «РРМП». При перевезенні в вагонах перевізника така заявка маж бути проставлена не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати відправлення визначеної в РРМП; (3.6.3.) самостійно узгоджує перевезення з всіма причетними організаціями одержувачем, портом, іншими).

Відповідно до п. 3.7. договору перевізник повинен подати вагони перевізника під навантаження не пізніше ніж за 48 годин, а при подачі на станції позакласної категорії - не пізніше ніж за 24 години до часу визначеного в РРМП, як час відправлення.

Замовник, згідно з п. 3.10. договору, здійснює навантаження та/або вивантаження вагонів та передає завантажені та/або вивантажені вагони на колії загального користування станції та у кількості не менше ніж погоджено в РРМП не пізніше ніж за 3 години до часу відправлення маршрутного поїзду за РРМП.

Відповідно до п. 3.11. договору у випадку пред`явлення замовником маршрутного поїзду пізніше, ніж визначено в п. 3.10. договору і РРМП (час фактичного оформлення замовником перевізних документів на всю кількість вагонів маршрутного проїзду), перевізник звільняється від відповідальності за виконання узгодженого РРМП. В такому випадку, якщо маршрутний поїзд приймається перевізником до перевезення, платежі нараховуються та стягуються на умовах визначених розд. 4 договору незалежно від фактичної швидкості перевезення, а штрафні санкції визначені розд. 5 договору не застосовуються.

В п. 4.1. договору сторони погодили, що плата при наданні послуг з організації перевезень маршрутними поїздами за РРМП розраховується і стягується відповідно до розд. 3 основного договору про надання послуг з підвищенням розміру інфраструктурної складової плати тарифу визначеного для власного вагону (Івл) на 20 % відповідно до п. 23 розд. ІІ збірка тарифів (далі - інфраструктурна складова тарифу).

У випадку накопичення маршрутного поїзду на коліях станції, замовником сплачуються до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд сплачується плата за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами», відповідно до додатку № 1 до основного договору про надання послуг, а також плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника (п. 4.2. договору).

Відповідно до ст. 9 договору додаток № 4 примірна форма «Інформаційне повідомлення про погодження попереднього замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів» є невід`ємною частиною договору.

10.11.2019 позивач в АС «Клієнт-УЗ» надав замовлення відповідачу на РРМП, відповідно до якого розмір ставки плати за використання вагону перевізника складає 1303,00 грн. Дана заявка позивача була погоджена відповідачем 23.11.2019, про що надано відповідне інформаційне повідомлення № УЗ-41007180/2019-50, також відповідачем було здійснено розробку РРМП 05.12.2019, про що надано відповідне інформаційне повідомлення № УЗ-41007180/2019-21 (далі - РРМП).

Відповідно до РРМП:

станція навантаження - Війтівці;

станція призначення - Ксєнієве;

дата навантаження - 07.12.2019;

тип рухомого складу: зерновози;

кількість рухомого складу: 54;

власність рухомого складу: перевізника;

ставка плати за використання вагону перевізника: 1 303, 00 грн;

станція відправлення - Війтівці;

станція призначення - Ксєнієве;

дата та час відправлення - 07.12.2019 о 11 год 51 хв.;

дата та час прибуття - 08.12.2019 о 02 год. 51 хв.

Відповідач здійснив відповідне перевезення, що підтверджується залізничною накладною на маршрутне перевезення № 33067612 від 08.12.2019, вантаж прийнятий до перевезення 08.12.2019.

Позивач зазначає, що фактично маршрутний поїзд зі станції Війтівці був відправлений 08.12.2019 о 12 год. 50 хв, тобто з порушенням РРМП.

За твердженням позивача випадок відправлення вантажу пізніше розробленого графіку стався через пізню подачу перевізником порожніх вагонів перевізника під завантаження, а саме 05.12.2019 о 20 год 20 хв, тобто не за 48 годин до часу визначеного в РРМП, як визначено п. 3.7. договору, тобто з вини перевізника.

Позивач зазначає, що належна оплата ним відповідного залізничного перевезення (за накладною № 33067612 від 08.12.2019) підтверджується копією виписки з особового рахунку позивача за даними Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень АТ «Укрзалізниця» (переліку № 20191208 від 08.12.2019) щодо накладної № 33067612 від 08.12.2019 та копією банківської виписки від 05.12.2019, що підтверджує оплату за відповідне залізничне перевезення.

Із вказаних документів, копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що за залізничне відправлення № 33067612 відповідачем нараховано позивачу за тарифом 681 912, 00 грн, за додаткові збори та послуги 55 758, 40 грн та ПДВ в розмірі 247 534, 08 грн, загалом - 1 485 204, 48 грн, та позивачем сплачено 05.12.2019 за перевезення вантажів згідно дог. № 08319/ЦТЛ - 2018 від 09.02.2018, особ рах 8206532 - 1 200 000, 00 грн.

При цьому із виписки з особового рахунку позивача за даними Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень АТ «Укрзалізниця» (переліку № 20191208 від 08.12.2019) вбачається, що 08.12.2018 відповідач здійснював і інші перевезення на замовлення позивача, вартість яких також вказана в виписці.

За твердженням позивача, оскільки графік відправлення та прибуття поїзду був не дотриманий з вини відповідача, а стягнення тарифу за перевезення проведено відповідачем згідно п. 4.1. договору, тобто з підвищенням на 20 % від вартості провізної плати - інфраструктурної складової тарифу, сума безпідставно стягнутої з позивача плати, тобто сума завданих позивачеві збитків становить 113 999, 04 грн.

Вказану суму збитків позивач розраховує наступним чином: 2 374, 98 грн * 48 = 113 999, 04, де

2 374, 98 грн різниця між звичайною ставкою інфраструктурної складової тарифу за перевезення та її підвищеним розміром на 20 % згідно п. 4.1. договору (14249,85-113999,04 = 2374,98);

48 - кількість вагонів у поїзді, перевезення яким було оформлено накладною № 33067616 від 08.12.2019.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № П-14 від 16.12.2019, в якій просив відповідача відшкодувати надміру стягнуту плату у розмірі 113 999, 04 грн за не виконання перевізником прибуття РРМП, через порушення подачі порожніх вагонів під навантаження згідно умов договору.

Відповідач розглянув претензію позивача та відмовив в її задоволенні (лист вих. № ЦТЛ - 19/661 від 03.04.2020) з тих підстав, що вагони під заявку на навантаження прибули на станцію Війтівці відповідно до п. 3.7. договору, але з вини замовника послуг сталася затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції, що підтверджується актами загальної форми ГУ-23 № 933 від 06.12.2019, № 935 та № 934 від 06.12.2019.

В акті загальної форми ГУ-23 № 935 від 06.12.2019 в графі «опис обставин, що викликали складання акта» зазначено «інші причини, що спричинили затримку вагона з вини клієнта після збирання їх з місці навантаження/вивантаження», в акті № 934 від 06.12.2019 - «затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту», в акті № 933 від 06.12.2019 - «затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вагонні операції з вини клієнта, вагони простоюють на коліях в очікуванні звільнення вантажного фронту, час початку затримки вагонів 05.12.2019 20:35». Зазначені акти загальної форми підписані представниками як відповідача так і позивача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що порушення графіку РРМП сталося з вини позивача, що зафіксовано в актах загальної форми ГУ-23 № 933 від 06.12.2019, № 935 та № 934 від 06.12.2019, копії яких наявні в матеріалах справи. За твердженням відповідача загальний час навантаження маршрутного поїзду склав 52 год 70 хв, на підтвердження чого надав розрахунок часу навантаження та перебування вагонів на під`їзній колії. З огляду на вказане, на думку відповідача, відсутні підстав для притягнення йог до відповідальності за порушення графіку РРМП.

Отже, предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 113 999, 04 грн збитків за порушення графіку перевезення. Спір у справі виник щодо питання з чиєї вини (замовника чи перевізника) мало місце порушення графіку РРМП.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір укладений між сторонами є договором про перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України, регламентує його відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу визначає Закон України "Про залізничий транспорт".

Статтею 1 Закону України "Про залізничий транспорт" визначено, що залізниця -відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі -АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначається Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6.04.1998 N 457 (далі - Статут).

У відповідності до п. 2 Статуту, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту).

Згідно із п. 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідач в грудні 2019 року здійснив на замовлення позивача перевезення вантажу маршрутним поїздом, згідно залізничної накладної № 33067612, з порушенням погодженого позивачем та відповідачем, відповідно до інформаційного повідомлення № УЗ-41007180/2019-00051 від 05.12.2019, графіку РРМП.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ___число ___місяць" (пункт 2.1. Правил).

Пунктом 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), визначено термін доставки вантажу, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Пунктом 1.1. Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

Згідно п. 2.4 Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджується факт здійснення перевезення вантажу за наведеними вище накладними, та факт доставки такого вантажу після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчать відповідні календарні штемпелі видачі вантажу на відповідних накладних.

Відповідно до п. 2.9 Правил про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (п. 2.10 Правил). У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення, до закінчення встановленого терміну доставки (п. 2.11 Правил).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

В п. 1 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, визначено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 N 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за N 165/3458).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала. (п. 3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту).

В актах загальної форми ГУ-23 № 933 від 06.12.2019, № 935 та № 934 від 06.12.2019, складених у відповідності до положень чинного законодавства та підписаних як з боку позивача так і з боку відповідача, вказано, що затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) відбулася з причин, що залежать від клієнта.

Отже, відповідачем підтверджено чим була обумовлена затримка доставки вагонів, а саме, що це мало місце з вини позивача, з огляду на наявні в матеріалах докази.

Статтею 127 Статуту залізниць внормовано, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини. За прострочення доставлення багажу, вантажобагажу залізниця сплачує штраф у розмірі 10 відсотків провізної плати за кожну добу, але не більше 25 відсотків провізної плати. Неповна доба приймається за повну. За прострочення доставлення багажу, вантажобагажу в межах до однієї доби штраф не нараховується.

Із змісту наведеної норми вбачається, що відповідальність за порушення строків доставки вантажу покладається на перевізника за умови наявності його вини, у порушенні строків, і відповідальність настає у вигляді штрафу.

Також відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відшкодування збитків як санкція може бути застосована у всіх випадках порушення цивільно - правових зобов`язань, коли внаслідок такого порушення потерпіла сторона несе збитки. Причому цей захід застосовується незалежно від того, чи передбачений він конкретним законодавством, що регулює дане зобов`язання, або договором, оскільки відшкодування збитків є загальним правилом для всіх зобов`язань.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок.

Враховуючи зазначене та з огляду на наявність в матеріалах справи актів загальної форми, в яких зазначено, що затримка вагонів мала місце з вини позивача, суд дійшов висновку, що з боку відповідача не мало місце порушення його зобов`язань за договором та що позивачем не доведено наявність ані факту порушення відповідачем його зобов`язання за договором, ані факту нанесення відповідачем позивачу своєю протиправною поведінкою збитків, ані наявності причинно - наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками.

Суд також зазначає, що факт понесення позивачем збитків взагалі не підтверджений матеріалами справи, адже із наданих позивачем доказів на підтвердження здійснення позивачем оплати за відповідне перевезення не вбачається, що перевезення було оплачено в повному обсязі, більш того із наданих документів не можна встановити яке саме перевезення було оплачено. Не визнає суд обґрунтованим і розрахунок збитків, оскільки по - перше в ньому наявна арифметична помилка, а по друге відсутні докази у справі на яких це розрахунок ґрунтується.

Питання оплати перевезення, у випадку пред`явлення замовником маршрутного поїзду пізніше ніж за 3 години до відправлення, визначені п. 3.11. договору, і відповідно до узгоджених сторонами положень вказаного пункту, в такому випадку платежі нараховуються та стягуються на умовах визначених в розділі 4 договору, тобто з урахуванням інфраструктурної складової тарифу.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що судом не було встановлено порушень з боку відповідача його зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку правових підстав для застосування до відповідача такої міри цивільної відповідальності як стягнення збитків.

Суд відхиляє доводи позивача, щодо неправильного (неточного) складання актів загальної форми ГУ-23 № 933 від 06.12.2019, № 935 та № 934 від 06.12.2019, оскільки вказані акти складені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять необхідну інформацію, і підписані представником позивача.

Відхиляє суд і доводи позивача стосовно того, що порушення відповідачем п. 3.7. договору (щодо подачі вагонів за 48 годин) підтверджується пам`ятками про подавання вагонів, оскільки для засвідчення обставин затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) та їх причин, у відповідності до чинного законодавства, складається саме акт загальної форми. Акт загальної форми, який би засвідчував обставини порушення відповідачем п. 3.7. договору та подачу вагонів під навантаження пізніше ніж за 48 годин до часу відправлення, позивачем в матеріали справи не наданий, відтак відповідні доводи позивача не підтверджені належними та допустими доказами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку , визначеному процесуальним законом, сторонами доказів.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позивних вимог, оскільки судом встановлена відсутність правових підстав в даному випадку для застосування до відповідача такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, та відповідно про відмову в задоволенні позову.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК-ЄВРОВЄКТРАНС" (вул. Васильківська, буд. 34, м. Київ 22, 03022; ідентифікаційний код 41007180) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, Південна Частина Києва, 03680; ідентифікаційний код 40075815) про стягнення 113 999, 04 грн збитків відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК-ЄВРОВЄКТРАНС" (вул. Васильківська, буд. 34, м. Київ 22, 03022; ідентифікаційний код 41007180).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких