РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2020Справа № 910/5188/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коста" (м. Горішні Плавні Полтавської області) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" (м. Київ)

про стягнення 367.083,61 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коста" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" про стягнення 367.083,61 грн, з яких: 355.095,01 грн основного боргу, 10.689,81 грн пені та 1.298,79 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 50/05-18/МVЗ від 24.05.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.20. відкрито провадження у справі № 910/5188/20 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

12.06.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву в якому він вказує на наступне:

- загальна сума до сплати за поставлений товар по визначених позивачем замовленням становить 349.597,84 грн, а не 355.095,01 грн, оскільки відповідачем ще було повернуто товар на суму 5416,77 грн;

- відповідачем сплачено суму пред`явленого до стягнення основного боргу ще 28.04.20.;

- відповідачем надано власний контррозрахунок пені та 3% річних.

За викладеного відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення 355.095,01 грн основного боргу, 5469,50 грн пені та 543,11 грн 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Відзив позивачем отримано 23.06.20. згідно штрихкодового ідентифікатора 924, разом з тим, жодних повідомлень на виконання пункту 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 12.05.20. про відкриття провадження в даній справі від позивача не надходило.

Враховуючи викладене на підставі приписів ч. 4 ст. 74 ГПК України ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.20. зобов`язано позивача у строк п`ять днів з дати отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо наданих відповідачем доказів сплати грошових коштів та наданого ним контррозрахунку, з врахуванням фактів та обставин, викладених у письмовому відзиві.

Означену ухвалу позивачем отримано 06.08.20.

Позивач направив письмові пояснення від 14.08.20. на адресу суду 17.08.20., тобто на 11-й день з моменту отримання ухвали.

Означені письмові пояснення судом отримано 20.08.20.

Зі змісту письмових пояснень позивача № б/н від 14.08.20. вбачається, що позивачем підтверджено оплату відповідачем 349.597,84 грн основного боргу 28.04.20.

Також позивачем вказано, що ним викладається уточнення позовних вимог, відповідно до яких з відповідача на користь позивача слід стягнути 9684,85 грн пені та 1448,34 грн 3% річних нарахованих по 27.04.20., а не по 03.04.20., як було здійснено розрахунок в позовній заяві.

Отже відповідачем збільшено період для нарахування пені та 3% річних, однак загальна сума до стягнення в «письмових поясненнях» в яких викладено «уточнення до позовних вимог» стала меншою.

Таким чином, позивачем фактично подано до суду 20.08.20. заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Зважаючи на приписи п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України та частин 2, 3 ст. 252 ГПК України, приймаючи до уваги, що подання заяви про зменшення розміру позовних вимог мало місце після початку розгляду справи по суті, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.20., керуючись ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, залишено без розгляду подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Коста" заяву про зменшення розміру позовних вимог, викладену в письмових поясненнях від 14.08.20., які надійшли до суду 20.08.20.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, що і було вчинено обома сторонами, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

24.05.18. між відповідачем (Покупець) та позивачем (Постачальник) було укладено Договір поставки № 50/05-18 MV3 9далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) в порядку і на умовах Договору Постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність) Товар, запропонований Покупцю шляхом надання Списків та обраний (замовлений) Покупцем відповідно до Остаточних замовлень, а Покупець зобов`язується приймати такий Товар і оплачувати його вартість. Кількість, асортимент, ціна й інші показник й характеристики Товару, що може бути замовлений Покупцем у Постачальника, вказуються в Списку, визначаються в Остаточному замовленні й відображаються в накладних, за якими здійснюється передача окремих партій Товару від Постачальника Покупцю (п. 1.3 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 8.1 з моменту підписання і діє до 31.12.18. Якщо жодна зі сторін письмово не заявить іншій стороні про припинення дії Договору не менш ніж за 30 календарних днів до запланованої дати припинення його дії, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 8.2 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

У відповідності до наявних в матеріалах справи видаткових накладних (арк. справи 11-107) складених на виконання зобов`язань за Договором, позивачем було поставлено відповідачу Товар, частину з якого було повернуто відповідачем (в тому числі враховуючи накладні на повернення, додані відповідачем до письмового відзиву), за який відповідач зобов`язаний був сплатити 349.597,84 грн, а не 355.095,01 грн, як на те вказує позивач.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 2,3 Додаткової угоди № 1 від 24.05.18. до Договору сторони встановили, що Покупець здійснює оплату Товару у строк не пізніше 60 календарних днів з дати поставки, зазначеної у підписаній сторонами видатковій накладній у платіжні дні. Платіжними днями Покупця є вівторок і четвер, окрім неробочих (святкових) днів.

Отже, строк оплати постановлено на суму 349.597,84 грн Товару є таким, що настав.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як підтверджено обома сторонами, відповідач в повному обсязі погасив вказану заборгованість 28.04.20.

Одночасно, господарським судом встановлено, що позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом 10.04.20. шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку.

Провадження у справі було відкрито судом ухвалою від 12.05.20.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Одночасно слід зазначити, що під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Однак, слід зауважити, що закриття провадження у справі на підставі Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина може зумовлювати відмову в позові, а не закриття провадження у справі (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.219. у справі № 13/51-04).

Отже, з огляду на те, що відповідачем було сплачено всю належну до сплату заборгованість за поставлений Товар в сумі 349.597,84 грн до моменту відкриття провадження у справі, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коста" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" про стягнення 349.597,84 грн основного боргу задоволенню не підлягають.

Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коста" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" про стягнення 5.497,17 грн основного боргу задоволенню не підлягають з підстав недоведеності.

Витрати по сплаті судового збору в цій частині відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення 10.689,81 грн пені та 1.298,79 грн 3% річних (які позивач визначає як «штраф у вигляді 3% річних), нарахованих по 03.04.20., суд встановив викладене далі.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено пунктом 4.1 Договору за порушення Покупцем строків розрахунків за поставлений товар, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої вартості парії Товару за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок з врахуванням повернень Товару, взявши до уваги пункти 2,3 Додаткової угоди № 1 від 24.05.18. до Договору, та періоди, визначені позивачем, суд встановив, що розмір 3% річних становить 755,68 грн, розмір пені становить 5.220,31 грн, з огляджу на що вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Наявності підстав для стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 543,11 грн та пені в розмірі 5.469,50 грн позивач належними та допустимими доказами не довів.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору в цій частині відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" (02121, м. Київ, Харківське шосе, 201-203; ідентифікаційний код 377118680) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коста" (39800, м. Горішні Плавні Полтавської області, вул. Портова, 13; ідентифікаційний код 23542531) 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн 68 коп. 3% річних, 5.220 (п`ять тисяч двісті двадцять) грн 31 коп. пені, 89 (вісімдесят дев`ять) грн 64 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко