ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1761/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу

за позовом Фізична особа - підприємець Дядечко Людмила Вікторівна, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

до Товариства з додатковою відповідальністю «АЛЬФА-ГАРАНТ», 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ;

про стягнення страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5307112 від 27.10.2018 року на суму 39354, 01 грн.

Суть спору:

Фізична особа - підприємець Дядечко Людмила Вікторівна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «АЛЬФА-ГАРАНТ» в якому просить стягнути страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5307112 від 27.10.2018 року на суму 39354, 01 грн.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань відповідно до полісу №АМ/5307112 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що виникли в результаті скоєння ДТП страхувальником, що підтверджується Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.07.2019. Внаслідок даної ДТП була заподіяна шкода товару позивача у розмірі 41 354, 01 грн., згідно звіту фахівця-оцінювача з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна - торговельного павільйону, розташованого за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Слатине, вулю Богдана Хмельницького, 11а. У зв`язку з чим, посилаючись на ст. 22 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Здійснюючи правове обґрунтування позову посилається на ст. 22, 979, 993, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. 27 ЗУ « Про страхування», ст. 6, 12, 22, 33, 34, 36, 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.06.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що для виплати страхового відшкодування необхідним є встановлення всіх елементів такого зобов`язання, а саме: факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, що здійснюється в т.ч. за наслідками виконання особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), водіями причетними до ДТП транспортних засобів та іншими зацікавленими особами покладеного на них Законом обов`язку з сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин відповідної ДТП та надання страховику інформації щодо причин та обставин її настання. Зазначає, позивачем не було збережено пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, до моменту його огляду призначеного страховиком представника, тобто встановити дійсність, реальність та розмір завданого збитку неможливо. Також не надано жодних документів, які б підтверджували право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП та давали б можливість встановити наявність права позивача на отримання страхового відшкодування, не надає жодного документа про належність йому пошкодженого товару, як то товарно-транспортні накладні, договори купівлі-продажу, поставки товарів. При цьому, позивачем у позовній заяві не додано доказів конкретних об`єктивних порушень своїх прав відповідачем, які мають бути усунені та захищені у судовий спосіб. У зв`язку з чим, посилаючись на правові позиції ВСУ по справах № 6-658цс15, № 6-849цс15, № 6-84цс14 та норми чинного ЦПК України, що у разі, коли навіть позов є обґрунтованим і підставним, наприклад, якщо дійсно навіть є порушення закону, які, зазвичай, тягнуть задоволення позову, але в конкретній справі жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено зазначеним у позові незаконними діями відповідача, права, свободи чи інтереси позивача відповідач не оспорює, то в такому разі правових підстав для задоволення такого конкретного позову немає. Здійснюючи правове обґрунтування відзиву посилається на ст. 2, 22, 29, 33, 35, 37, ст. 20, 73, 76-79 ГК України і просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

23.07.2020 надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що відповідно, до листа відповідача № 62/4297 від 27.11.2019 сам відповідач визнав законність вимог щодо отримання страхового відшкодування у зв`язку із подіями ДТП на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5307112 від 27.10.2018. На місце ДТП виїжджав представник відповідача, тому й у відповідача у зазначеному листі не було сумніву щодо наявності шкоди, завданої позивачу, а лише щодо оцінки шкоди. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.4 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Позивачем було залучено відповідного ліцензованого експерта для визначення розміру збитків, нанесених ДТП а відповідач своїм правом щодо залучення експерта не скористався та безпідставно заперечує проти виплати страхового відшкодування. Таким чином позивач зазначає, що посилання відповідача щодо строків у виготовлення висновку ліцензованого суб`єкта оціночної діяльності про розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, є безпідставними та суперечить нормам чинного законодавства України і просить керуючись викладеним та позицією, зазначеною в позові та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив передбаченим ст. 167 ГПК України, не скористався. Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

10.06.2019 року близько 18.50 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тоуота Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, не вибрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням транспортного засобу, в наслідок чого, скоїв наїзд на стіну магазину продукти. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.07.2019р. у справі №619/2335/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, яке передбачене ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна-правову відповідальність особи - ОСОБА_1 застрахована у відповідача за полісом №АМ/8188493, обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 27.10.2018, згідно якого встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну у розмірі 100000,00грн. на одного потерпілого та франшиза у розмірі 2000,00грн.

Як вказує позивач, остання є орендарем нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , що, на переконання останнього, підтверджується наявним в матеріалах справи договору оренди від 16.08.2018 укладеного між позивачем та власником приміщення ФОП Дяченко В.М.. Водночас, як зазначає позивач, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 10.06.2019, останній було завдано шкоду майну на загальну суму у розмірі 41354,01грн., що на думку позивача підтверджується наданим звітом фахівця-оцінювача від 21.06.2019.

Водночас, як вказує позивач 27.02.2020 остання звернулась до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування. Однак, як стверджує відповідач вказаний лист був залишений відповідачем без розгляду, а позивачу жодної компенсації не виплачено.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову, стверджує, що так дійсно 10.06.2019 року близько 18.50 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тоуота Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, не вибрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням транспортного засобу, в наслідок чого, скоїв наїзд на стіну магазину продукти, водночас, позивач звернувся до відповідача лише після спливу 8 місяців від дня ДТП, при цьому, позивачем порушено процедуру щодо визначення вартості пошкодженого майна, при цьому, останній зазначає, що позивачем не доведено наявності порушених прав позивача, оскільки згідно умов доданого до матеріалів справи договору оренди, остання є орендарем приміщення площею 25 кв.м. по АДРЕСА_3 , без зазначення відповідного номеру будинку, чи будь-яких інших ідентифікуючих ознак. Окрім цього, відповідач зазначає, що позивачем також не обґрунтовано і розміру збитків завданих останній, оскільки з наданого позивачем звіту, вбачається, що шкода завдана іншій особі і в іншому розмірі ніж то зазначає позивач. Вказані обставини на переконання відповідача свідчать про необґрунтованість позову, а відтак такий позов замовленню не підлягає.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2019 року близько 18.50 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тоуота Саmry» реєстраційний номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, не вибрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням транспортного засобу, в наслідок чого, скоїв наїзд на стіну магазину продукти, у зв`язку з чим, Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.07.2019р. у справі №619/2335/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, яке передбачене ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Водночас, цивільна-правова відповідальність особи - ОСОБА_1 застрахована у відповідача за полісом №АМ/8188493, обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 27.10.2018, згідно якого встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну у розмірі 100000,00грн. на одного потерпілого та франшиза у розмірі 2000,00грн.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавана шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності /стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно ст.979 УЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, в силу закріплених в положеннях ст.ст. 11-14 ЦК України меж здійснення прав і обов`язків в комплексі із визначеними ст.ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язками вказаних осіб є надання страховику інформації про подію, яка може бути підставою для виплати страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які мають бути здійснені з дотриманням принципу добросовісності, що в першу чергу полягає в достовірності відповідної інформації, та можливості встановити реальний розмір заподіяної шкоди, адже в іншому випадку, зокрема, у разі ненадання для огляду пошкодженого майна, неможливо встановити реальний розмір заподіяної шкоди, а тому страховик має право відмовити у виплаті відповідного страхового відшкодування.

З огляду на викладені положення законодавства вбачається, що виплата страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язком відповідного страховика за наслідками настання страхового випадку, виконання якого обумовлюється не лише фактом завдання шкоди забезпеченим транспортним засобом, а є наслідком комплексу узгоджених дій (спільної реалізації страховиком, страхувальником або іншою особою, відповідальність якої застрахована, водієм транспортного засобу, причетного до ДТП, особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий) наділених їх прав та виконання обов`язків), спрямованих на встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди.

Отже, для виплати страхового відшкодування необхідним є встановлення всіх елементів такого зобов`язання, а саме: факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, що здійснюється в т.ч. за наслідками виконання особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), водіями причетними до ДТП транспортних засобів та іншими зацікавленими особами покладеного на них Законом обов`язку з сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин відповідної ДТП та надання страховику інформації щодо причин та обставин її настання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положень ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач вказує, що остання зверталась до відповідача з заявою про страхове відшкодування, однак остання залишена без розгляду відповідачем.

Водночас, згідно положень до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій, серед іншого, має міститися зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують, та, до якої мають бути додані документи, зазначені в п. 35.2, ст. 35 які, відповідно до ст. 35 надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником.

Так, зокрема, до заяви про страхове відшкодування додаються, серед іншого: - згідно підпункту «б)» документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; - згідно підпункту «г)» документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів.

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної заяви до такої заяви додано лише копія паспорта та ІПН позивача та копія договору оренди. Водночас, в порушення вимог ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», останнім подано заяву після спливу 30 денного строку встановленого законом для звернення з відповідною заявою, а також не надано документів, які б підтверджували право власності на майно.

Окрім цього, суд зазначає, що у відповідності до положень п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Таким чином, чинним законодавством передбачено, що у випадку настання страхового випадку, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до положень п.33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди. до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, вже після спливу відповідного строку для визначення розміру шкоди, при цьому жодних доказів звернення до відповідача з приводу огляду даного майна чи доказів збереження пошкодженого майна позивачем не надано, при цьому, посилання позивача на те, що відповідач не заперечує, факту наявності у позивача права на страхове відшкодування та завдання збитків внаслідок ДТП саме ФОП Дядечко Л.В., спростовується матеріалами справи, оскільки, як вбачається з листа №12/4297 від 27.11.2019, який додано до матеріалів відповіді на відзив, вказаний лист адресовано Дяченко О.В., а не позивачу по даній справі, окрім цього даний лист надсилався на адресу Дяченко О.В. ще до звернення позивача по справі до відповідача з заявою про страхове відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що в якості обґрунтування розміру завданої шкоди позивач посилається на звіт фахівця-оцінювача з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику майна - торгівельного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 від 21.06.2019, відповідно до якого визначено, що розмір матеріального збитку завданого ФОП Дедечку Олегу Володимировичу становить 199943,98грн., при цьому, жодного визначення розміру шкоду, яка, як вказує позивач, була завдана ФОП Дядечко Людмилі Вікторівні у вказаному звіті немає, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що наданий позивачем доказ, а саме звіт фахівця-оцінювача від 21.06.2019 не є належним та вірогідним доказом на підставі якого можна встановити розмір завданої позивачу шкоди.

Приймаючи до уваги, що позивачем не додержано процедури визначення розміру збитків визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», враховуючи, що позивачем не доведено розміру страхового відшкодування, оскільки наданий позивачем звіт не містить розмірів шкоди завданої саме позивачу, а позивачем не надано обґрунтованого розрахунку вартості пошкодженого майна, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необгрунтваними, безпідставними та такими що спростовуються матеріалами справи, а відтак задоволенню не підлягають.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у випадку відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк та порядку, визначеними ст. 241 ГПК України і може бути оскаржене в стоки і в порядку, визначеними ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2020.

Суддя Н.А. Новікова