РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/490/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001

адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027;

відповідач: Фізична особа-підприємець Гашинова Валентина Миколаївна,

ІПН НОМЕР_1

адреса: АДРЕСА_1

предмет спору: про стягнення 111290,01 грн

без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання)

10.06.2020 року Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано позовну заяву від 13.05.2020 року до Фізичної особи-підприємця Гашинової Валентини Миколаївни про стягнення заборгованості за договором кредитування від 27.09.2011 року в розмірі 111290,01 грн (11479,83 грн -заборгованості за кредитом; 32790,04 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 60651,48 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 6368,66 грн заборгованості по комісії за користування кредитом).

Заявлений позов обґрунтований невиконанням відповідачем умов договору банківського обслуговування №б/н від 29.07.2011 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2020 справа №927/490/20 передана на розгляд судді Белову С.В.

При перевірці позовної заяви судом було встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 09.07.2014 року фізичною особою-підприємцем Гашиновою В.М. припинено підприємницьку діяльність.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем.

У п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13 підтверджений в п. 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 3-788гс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 12-113гс18.

Згідно ч. 6 ст. 176 ГПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вищезазначеного, господарський суд листом від 11.06.2020 № 927/490/20/857/20 звернувся до Центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) Семенівської районної державної адміністрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - Гашинової Валентини Миколаївни .

Довідкою Центру надання адміністративних послуг від 19.06.2020 року № 12-07/1088 надано запитувану інформацію, місцем проживання (перебування) фізичної особи - Гашинової Валентини Миколаївни зазначено АДРЕСА_1 .

Ухвалою господарського суду від 25.06.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу процесуальний строк для усунення визначених судом недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 07.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання) та встановлено процесуальні строки для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини; відповіді на відзив; заперечення на відповідь позивача.

20.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що 27.09.2011 року між AT КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір б/н про надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 . Проте, через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 06.07.2015 року (справа № 744/577/15-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.08.2015 року, позов було задоволено частково та стягнено з відповідача на користь позивача 20601,22 грн заборгованості, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 11479,83 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 7468,09 грн; заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 1653,30 грн. У стягненні пені в сумі 5597,17 грн було відмовлено. Але Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06.07. 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської рбласті від 13.08.2015 року по вказаній справі в частині вирішення спору про стягнення пені передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Семенівського районного суду від 06.04.2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за пенею в розмірі 5597,17 грн. Вказане рішення суду не оскаржувалося.

Також відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Позивач 12.08.2020 року, поза межами встановленого ухвалою суду від 07.07.2020 року процесуального строку, подав суду відповідь на відзив від 29.07.2020 року № 20200723/1637 в якому зазначив про відсутність у матеріалах справи доказів погашення кредитної заборгованості за договором. Також позивач зазначив, що банком буде підготовлено та направлено до суду уточнену позовну заяву.

Згідно статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що позивачем подано відповідь на відзив після закінчення процесуального строку для її подання, суд на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України вважає за необхідне залишити відповідь на відзив (заяву по суті справи) та надані до неї документи без розгляду.

Приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Тобто граничним строком розгляду даної справи є 04.09.2020 року.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, господарський суд ВСТАНОВИВ:

27.09.2011 року між ПAT КБ «ПриватБанк» та ФОП Гашиновою В.М. було укладено договір б/н про надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 . Дана обставина визнається учасниками справи, та не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними в порядку ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.06.2015 року відкрито провадження № 2/744/108/2015 у справі № 744/577/15-ц за позовом ПAT КБ «ПриватБанк» до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 26198,39 грн за кредитним договором № б/н від 29.07.2011 року, яка складається з наступного: 11479,83 грн заборгованість за кредитом; 7468,09 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 5597,17 грн заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 1653,30 грн заборгованість за комісією за користування кредитом.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 06.07.2015 року (справа № 744/577/15-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.08.2015 року, позов було задоволено частково та стягнено з відповідача на користь позивача 20601,22 грн заборгованості, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 11479,83 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 7468,09 грн; заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 1653,30 грн. У стягненні пені в сумі 5597,17 грн було відмовлено. Але Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06.07. 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської рбласті від 13.08.2015 року по вказаній справі в частині вирішення спору про стягнення пені передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Семенівського районного суду від 06.04.2016 року (справа № 744/577/15-ц) з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за пенею в розмірі 5597,17 грн. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду набрало законної сили 26.04.2016 року.

Частино 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15 зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки міститься у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 13.03.2019 року у справі 744/1095/15-ц (провадження № 61-5670св18).

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних до сплати відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, звернувшись у листопаді 2011 року до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів з Гашинової Валентини Миколаївни у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку право банку нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідачем у відзові на позов від 16.07.2020 року було заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі змінами за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зважаючи на те, що вимоги банку у цій справі у розмірі 26198,39 грн стосуються заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією за користування кредитом та пені, що вже була стягнута згідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06.07.2015 року (справа № 744/577/15-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.08.2015 року та рішенням Семенівського районного суду від 06.04.2016 року, а також стягнення процентів за користування кредитом, комісійної винагороди та пені, які кредитодавець нарахував після ухвалення рішень Семенівського районного суду Чернігівської області у справі № 744/577/15-ц, суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у справі немає.

Судовий збір покладається на позивача в порядку п.2 ч.1ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити

Рішення складено та підписано 01.09. 2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/