ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2020 р. Справа№ 910/468/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2020

(повний текст рішення складено 27.04.2020)

у справі № 910/468/20 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія"

про стягнення 622 585,56 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Енергополь-Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Київська комунальна компанія" про стягнення 622 585,56 грн, з яких 584 309,35 грн основного боргу зі сплати орендних платежів за договором оренди машиномісць в паркінгу від 01.04.2016 № 16/05-19/10, нарахованих на суму заборгованості 16 380,17 грн 3% річних та 21 896,04 грн втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 584 309,35 грн заборгованості, 16 427,02 грн 3% річних; 16 175,90 грн втрат від інфляції та 9 253,68 грн судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що Компанія продовжила у спірний період користуватися машиномісцями, наданими їй в оренду за договором, тому має сплачувати відповідні орендні платежі. Суд також встановив, що суми втрат від інфляції та 3% річних розраховані позивачем неправильно.

Не погодившись з рішенням, ТОВ "Київська комунальна компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Київська комунальна компанія" грошових коштів на суму 292 889,01 грн, зокрема суми заборгованості - 272 061,08 грн, 3% річних - 7 267,38 грн, інфляційних нарахувань - 6 902,27 грн, а також пропорційно зменшити суму судового збору за подання позовної заяви, яка підлягає стягненню з відповідача.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції при розгляді справи не провів належного аналізу орендних відносин між сторонами та умов договору оренди від 01.04.2016 № 16/05-19/10, а також не врахував положення ст.ст. 525, 532, 613, 616, 782, 795 ЦК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 за апеляційною скаргою ТОВ "Київська комунальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі № 910/468/20 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 14.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 розгляд справи відкладено на 01.09.2020.

Беручи до уваги, що ухвалами Північного апеляційного господарського суду доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті і від сторін не надходило клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності представника, а також те, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 ПрАТ "Енергополь-Україна" (орендодавець) і ТОВ "Київська комунальна компанія" (орендар) укладено договір № 16/05-19/10, на умовах якого орендодавець передає орендарю в платне строкове користування машиномісця в підземному паркінгу, а орендар зобов`язується сплачувати орендну плату на умовах і порядку, встановлених Договором.

Об`єкт оренди - машиномісця в другому пусковому комплексі (паркінг № 1) житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом, що знаходиться по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва (1 черга будівництва), разом з прилеглими до паркінгу територіями та спорудами, які здаються в оренду за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 7/1, визначені в актах приймання-передачі машиномісць в оренду (додаток № 1 до договору) (п. 1.2 договору).

Строк оренди - з 01.04.2016 по 31.03.2017 (п. 1.3 договору). Додатковими угодами сторони змінювали строк оренди, зокрема додатковою угодою № 2 від 01.01.2018 сторони домовились продовжити строк дії оренди до 31.03.2019.

Машиномісця надаються для зберігання автотранспортних засобів (п. 1.4 договору).

Орендар зобов`язується протягом 2-х робочих днів після підписання договору передати в користування орендарю визначені машиномісця; передача машиномісць в оренду оформлюється шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі машиномісць в оренду (п. 2.1 договору);

Орендодавець має право на своєчасне та в повному обсязі отримання орендної плати в строки та в порядку, передбачених у розділі 3 договору (п. 2.2 договору);

Орендар зобов`язується здійснювати повну та своєчасну оплату орендних платежів (п. 2.4 договору).

В разі зникнення потреби в оренді конкретних машиномісць орендар зобов`язаний письмово поінформувати про це орендодавця, підготувати акт повернення машиномісць з оренди (додаток № 2 до договору), звільнити їх від майна та повернути машиномісця орендодавцю в стані, не гіршому ніж на момент прийняття їх в оренду з врахуванням нормального фізичного зносу та погасити всю наявну заборгованість з орендних платежів за такі машиномісця (п. 2.7 договору).

Звільнення об`єкта оренди орендарем підтверджується актом повернення машиномісць з оренди, який підписується сторонами; об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта повернення машиномісць з оренди (п. 2.8 договору).

У випадку дострокового розірвання або припинення дії договору орендар зобов`язаний протягом 2-х діб звільнити всі орендовані машиномісця та підписати акт повернення машиномісць з оренди (п. 2.9 договору).

Починаючи з 01.01.2018 щомісячна вартість послуг оренди: одного повнорозмірного машиномісця для паркування автомобілів становить 1 500 грн, в тому числі ПДВ - 250 грн; одного напіврозмірного машиномісця для паркування мотоциклетних транспортних засобів становить 700 грн, в тому числі ПДВ - 116,67 грн; машиномісця № 41 для паркування автомобілів становить 750 грн, в тому числі ПДВ - 125 грн, та нараховується з першої до останньої календарної дати місяця; щомісячна загальна вартість оренди, яка підлягає сплаті орендодавцю, розраховується виходячи з фактичної кількості машиномісць, які перебували в оренді в звітному місяці, з пропорційним розрахуванням суми за кількість днів оренди машиномісць, які орендодавець продав протягом звітного місяця (п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.01.2018 № 2).

Орендна плата за звітний місяць оренди сплачується орендарем в безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця протягом 10 банківських днів місяця, наступного за звітним (п. 3.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди (п. 1.3 договору); якщо протягом 30 календарних днів до закінчення строку договору жодна із сторін не заявить про розірвання, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 5.1 договору).

Орендодавець має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати договір у випадку, якщо орендар порушив строки сплати орендних платежів більш ніж на 90 календарних днів; про дострокове розірвання договору орендодавець повідомляє орендаря шляхом надіслання письмового повідомлення на адресу, зазначену у договорі (п. 5.5 договору).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, орендодавець надіслав орендарю повідомлення від 03.01.2019 № 01 про дострокове розірвання договору. Повідомлення від 03.01.2019 № 01 було отримане відповідачем 03.01.2019, що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції відповідача.

При цьому сторонами не подано суду підписаного акта повернення машиномісць з оренди.

На виконання умов договору № 16/05-19/10 від 01.04.2016 ПрАТ "Енергополь-Україна" та ТОВ "Київська комунальна компанія" за період з грудня 2018 року по січень 2019 року було підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі робіт (надання послуг) від 31.12.2018 № 234 на суму 293 485,43 грн (оренда машиномісць паркінгу за грудень 2018 року) і від 31.01.2019 № 17 на суму 290 823,92 грн (оренда машиномісць паркінгу за січень 2019 року).

Таким чином, машиномісця орендодавцем були надані в користування у наведений період на загальну суму 584 309,35 грн і прийняті відповідачем без будь-яких зауважень, але оплачені не були.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У договорі № 16/05-19/10 від 01.04.2016 в редакції додаткової угоди від 01.01.2018 № 2 сторони погодили нарахування орендної плати з першої до останньої календарної дати місяця, а також, що щомісячна загальна вартість оренди, яка підлягає сплаті орендодавцю, розраховується виходячи з фактичної кількості машиномісць, які перебували в оренді в звітному місяці.

Статті 782 ЦК України передбачає право наймодавця відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, до договір № 16/05-19/10 від 01.04.2016 є розірваним з 03.01.2019.

При цьому, беручи до уваги умови договору про нарахування орендної плати з першої до останньої календарної дати місяця, виходячи з фактичної кількості машиномісць, які перебували в оренді в звітному місяці, що відображено в підписаних сторонами актах від 31.12.2018 № 234 на суму 293 485,43 грн і від 31.01.2019 № 17 на суму 290 823,92 грн, колегія суддів визнає обґрунтованим розрахунок суми заборгованості з урахуванням орендної плати за січень 2019 року за повний місяць.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позовних вимог, колегія суддів визнає його обґрунтованим у розмірі 584 309,35 грн основного боргу за договором № 16/05-19/10 від 01.04.2016, 16 427,02 грн 3% річних та 16 175,90 грн втрат від інфляції.

Відповідно до п. 3 ч. 4 і ч. 5 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом обґрунтовано покладено на відповідача суму судових витрат у вигляді судового збору у сумі 9 253,68 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог в частині грошових коштів на суму 292 889,01 грн та підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, оскільки суд в повній мірі з`ясував всі обставини, необхідні для правильного вирішення спору.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі № 910/468/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 у справі № 910/468/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/468/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз