ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 вересня 2020 року Справа № 903/288/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006"

до відповідача: Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище"

про стягнення 327931,54 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Бєлая О. С., довіреність № 31/19 від 09.04.2019;

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

позивач - Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" звернулося з позовом до Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" в якому просить стягнути 327931,54 грн, з них 230000,00 грн заборгованості, 46000,00 грн штрафу, 51931,54 грн відсотків, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № РВ-60 від 07.03.2019.

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на умови договору поставки № РВ-60 від 07.03.2019, на підставі якого відповідачу було поставлено товар на суму 2128888,64 грн, оплата якого відповідачем проведена частково, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 230000,00 грн; на суму боргу на підставі п.7.24 договору нараховано 48 % річних - 51931,54 грн; згідно п. 7.1.3 договору нараховано штраф у розмірі 20 % від суми грошового зобов`язання в сумі 46000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.06.2020, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 02.06.2020 відкладено підготовче засідання на 23.06.2020; ухвалою суду від 23.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження до 05.08.2020 та відкладено підготовче засідання на 04.08.2020.

23.06.2020 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив на позовну заяву в якому вимоги позивача визнає частково, при цьому вказує, що позивачем не вірно визначено загальну суму заборгованості за поставлений товар по договору № РВ-60 від 07.03.2019, оскільки мала місце і позадоговірна поставка товару, який не вказаний у специфікаціях до даного договору, відповідно загальна сума заборгованості по договору буде значно меншою; щодо нарахованих штрафних санкцій вказує, що сума штрафних санкцій нарахованих позивачем становить 97931,54 грн, тобто майже 42 % від суми заборгованості та просить зменшити розмір штрафу та 48% річних до 10%.

03.08.2020 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав відповідь на відзив № 439/20-юр від 30.07.2020 в якій вказує, що доводи відповідача наведені у відзиві є безпідставними, нормативно необґрунтованими та документально не підтвердженими, оскільки відповідачу був поставлений товар, поставка якого передбачена у специфікаціях до договору, що підтверджується копіями специфікацій, видаткових накладних та накладної на повернення товару від покупця; найменування і кількість товару в специфікаціях до договору відповідає найменуванню і кількості товару, вказаних у видаткових накладних; щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, то відповідач не надав жодного доказу існування передбачених законом обставин, які б дозволяли суду зменшити заявлену в позові до стягнення суми штрафу і відсотків річних, а щодо посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 902/417/18, то обставини у даній справі і справі, що розглядається є відмінними, а тому викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду правова позиція щодо зменшення судом нарахованих штрафних санкцій та відсотків річних не може бути застосована при вирішенні даного спору.

Згідно довідки про неможливість проведення судового засідання від 04.08.2020 судове засідання по справі № 903/288/20, призначене на 04.08.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Костюк С. В. у відпустці.

Ухвалою суду від 12.08.2020 повідомлено сторін про проведення підготовчого засідання 25.08.2020.

Ухвалою суду від 25.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.09.2020.

Відповідач в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2020 позов підтримав з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши наявні у справі докази, господарський суд встановив наступне.

07.03.2019 між ТзОВ "Бізон-Тех" (Постачальник) та ФГ "Агроінвест-Топилище" (Покупець) було укладено договір поставки № РВ-60 (а.с.12-15); на підставі даного договору та специфікацій до договору з 01.04.2019 по 16.10.2019 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 2128888,64 грн (а.с.24-34); відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 1794675,05 грн, що підтверджено платіжними дорученнями (а.с.38-43); згідно накладної на повернення товару від покупця № 771 від 31.07.2019 суму боргу зменшено на суму 104213,59 грн (а.с.35); 31.12.2019 між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2019 по 24.12.2019, згідно якого заборгованість відповідача станом на 31.12.2019 складає 950000,00 грн (а.с.37).

Предметом спору по даній справі є стягнення з відповідача 327931,54 грн, з них 230000,00 грн заборгованості, 46000,00 грн штрафу, 51931,54 грн відсотків, згідно договору № РВ-60 від 07.03.2019. Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 5.1, 6.1 договору визначено, що Покупець зобов`язаний оплатити Постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікаціях. Строки розрахунку за товар вказані в п.3 специфікації, згідно з якими граничною датою повного та остаточного розрахунку за товар є 01.11.2019.

Матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 230000,00 грн, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, тому дана підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7.2.4 договору в разі прострочення виконання грошових зобов`язань за договором Покупець замість 3 % річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити Постачальнику 48 % річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Згідно розрахунку позивача сума відсотків річних складає 51931,54 грн та підлягає стягненню з відповідача.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.7.1.3 договору, за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором понад 40 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів.

Згідно розрахунку позивача сума штрафу складає 46000,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Клопотання про зменшення відсотків річних та штрафу, на думку суду, не обґрунтовано належними доказами, а тому задоволенню не підлягає, щодо посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 902/417/18, то обставини у даній справі і справі, що розглядається є відмінними, а тому викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду правова позиція щодо зменшення судом нарахованих штрафних санкцій та відсотків річних не може бути застосована при вирішенні даного спору.

Щодо клопотання позивача про застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України суд зазначає наступне.

Стаття 238 ГПК України визначає зміст судового рішення та встановлює, що саме повинно/може бути зазначено в судовому рішенні.

Згідно приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Таким чином, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Остаточна сума відсотків у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

На підставі ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Ч.10 ст. 238 ГПК України введена в дію з 01.01.2019. Вказана норма убезпечує особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Відповідно до ч. ч. 11,12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Відтак підлягає зазначенню у резолютивній частині наступне формулювання: Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 10.07.2019 року і до моменту виконання цього рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП): 365: 100 = сума процентів, де:

СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем; 48 - розмір процентів, визначений пунктом 7.2.4. Договору; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу; 365 - кількість днів у році, і стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 4918,97 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" (с.Топилище, Іваничівський район, Волинська область, 45341, ) на користь Приватного підприємства "Бізон-Tех 2006" (вул. Якова Новицького, 11, м. Запоріжжя, 69005; місцезнаходження: вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, 70605; ) 327931,54 грн, з них 230000,00 грн заборгованості, 46000,00 грн штрафу, 51391,54 грн - 48 % річних, а також 4918,978 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 22.04.2020 року і до моменту виконання рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП): 365: 100 = сума процентів, де:

СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем; 48 - розмір процентів, визначений пунктом 7.2.4. Договору; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу; 365 - кількість днів у році, і стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача".

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

07.09.2020.

Суддя С. В. Костюк