УХВАЛА

м. Київ

02.09.2020Справа № 910/4694/20
За позовом Повного товариства "Універсальний ломбард "Грошович`Ок" Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова допомога" і Компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МБМ-Груп"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет застави

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників справи:

від позивача: Остафійчук М.В.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Ландишева С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Повне товариство "Універсальний ломбард "Грошович`Ок" Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова допомога" і Компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МБМ-Груп" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту №1/ФК від 26.07.2016, належне виконання якого забезпечено договором №1 від 15.12.2016 укладеним між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 у справі № 910/4694/20 позовну заяву залишено без руху.

13.07.2020 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2020 про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 16.07.2020р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 02.09.2020р. Одночасно, вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої осіб, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 02.09.2020р. суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі. При цьому, суд виходив з наступного.

Пунктом 1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, віднесені до юрисдикції господарських судів, визначено у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 20 цього Кодексу господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є звернення стягнення на предмет застави за договором №1 від 15.12.2016р. застави обладнання, який укладено між Повним товариством "Універсальний ломбард "Грошович`Ок" Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова допомога" і Компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МБМ-Груп", в забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту №1/ФК від 26.07.2016р., який укладено між третьою особою та позивачем.

З представленого суду договору про надання фінансового кредиту №1/ФК від 26.07.2016р. вбачається, що останній укладено саме з фізичною особою ОСОБА_1 , яка не має статуту фізичної особи-підприємця.

Тобто, правовідносини у цьому спорі виникли на підставі договору застави, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору, сторонами якого є юридична особа та фізична особа.

Позивачем у цій справі є юридична особа, у якої виникло право вимоги за кредитним договором та договором застави і яка звернулась з позовом до юридичної особи - заставодавця (майнового поручителя), а фізична особа -позичальник має статус третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо на предмета спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи, та враховуючи положення п.1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, а у даному спорі стороною основного зобов`язання є фізична особа, тобто, що вказаний спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах від 13.03.2019р. Великої Палати Верховного Суду по справі №906/277/18 та Верховного Суду від 14.01.2020р. по справі №910/2720/18.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі №910/4694/20 згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Наразі, суд зазначає, що за приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Проте, позивачем клопотання про повернення судового збору, сплаченого за подання даного позову, заявлено не було, а отже, на теперішній час у суду відсутність підстави для повернення судового збору з Державного бюджет України. Суд звертає увагу позивача на наявність у останнього права та можливості подати суду відповідне клопотання і після закриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

1 Закрити провадження у справі №910/4694/20 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Роз`яснити Повному товариству "Універсальний ломбард "Грошович`Ок" Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова допомога" і Компанія", що спір про звернення стягнення на предмет застави за договором №1 від 15.12.2016р. застави обладнання, має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

3. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст складено та підписано 07.09.2020р.

Суддя Спичак О.М.