ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р.м. Одеса Справа № 5017/1773/2012(5017/2719/2012)

Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Укрхліббуд" (65029, м. Одеса, провулок Каретний, 18, кв.14)

про стягнення 4193,92 грн.

Встановив:

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (далі - ДП «Миколаївський морський торговельний порт») звернулося із позовною заявою від 14.09.2012р. за вих. №09/1698 (вх. №ГСОО 4245/2012 від 17.09.2012р.) (т. 1 а.с. 2-4) до Відкритого акціонерного товариства «Укрхліббуд» (далі- ВАТ «Укрхліббуд») про стягнення суми основного боргу 4171, 02 грн., 3% річних 22, 90 грн. та сплачену суму судового збору.

Доводи позивача

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 15.09.2009р. та 20.10.2009р. на адресу ДП «Миколаївський морський торговельний порт» надійшли листи ВАТ «Укрхліббуд» №150 та №156 з проханням надати послуги автоспецтехніки порту, в яких відповідач гарантував оплату наданих послуг. Згідно позовної заяви позивачем були надані зазначені послуги, про що свідчать подорожні листи №281 від 15.09.2009р., №287 від 17.09.2009р., №290 від 17.09.2009р., №222947 від 21.10.2009р., та талони замовника №661593 від 15.09.2009р., №661626 від 17.09.2009р., №661624 від 17.09.2009р., №287848 від 21.10.2009р. За результатами наданих послуг сторони підписали акти наданих послуг №47562503 від 28.09.2009р. та №55672503 від 31.10.2009р., на підставі яких були виставлені рахунки №47562503 від 28.09.2009р. на суму 3482, 63 грн., №55672503 від 31.10.2009р. на суму 688, 39 грн., що загалом становить 4171, 02 грн., які по теперішній час відповідачем не сплачені. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач зазначає про нарахування 3% річних на суму заборгованості за період з 10.07.2012р. по 14.09.2012р. в розмірі 22, 90 грн. Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №09/1222 від 25.06.2012р., яка отримана останнім 02.07.2012р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, однак залишена без розгляду та відповіді.

Доводи відповідача

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Доказів наявності поважних причин неподання відзиву не надав. При цьому, суд зазначає, що ухвала від 01.06.2020р., якою у тому числі було запропоновано відповідачу надати відзив, була отримана останнім, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 129).

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.9 ст.165 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Рух справи

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2012р. (суддя - Власова С.Г.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі (т. 1 а.с. 1).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.10.2012р. зупинено провадження у справі, оскільки справа №5017/2719/2012 є пов`язаною зі справою №5017/1773/2012 та розгляд даної справи неможливий до розгляду справи №5017/1773/2012 (т. 1 а.с. 46).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.07.2018р. суддею Невінгловською Ю.М. справу прийнято до свого провадження (т. 1 а.с. 103).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2020р. справу №5017/2719/2012 прийнято до розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII (із змінами та доповненнями); поновлено провадження у справі №5017/2719/2012; передано справу №5017/2719/2012 за позовом ДП "Миколаївський морський торговельний порт" до ВАТ "Укрхліббуд" про стягнення 4193,92 грн. для подальшого розгляду Господарським судом Одеської області в межах справи №5017/1773/2012 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Укрхліббуд" (т. 1 а.с. 118-120).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2020р. суддею Грабован Л.І. справу прийнято до свого провадження для розгляду в межах справи №5017/1773/2012 про банкрутство ВАТ "Укрхліббуд"; ухвалено розглядати справу №5017/2719/2012 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 123-126).

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19", з урахуванням внесенням змін згідно Постанов Кабінету Міністрів України від 02.04.2020р. №211, від 22.04.2020р. №291, від 04.05.2020р. №343, установлено з 12.03.2020р. на усій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020р. №500 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22.05.2020р. до 31.07.2020р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено на всій території України дію карантину, встановленого зазначеними постановами Кабінету Міністрів України, до 31.08.2020р.

На момент прийняття справи до свого провадження п. 4 Розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Тобто, фактично вказаною нормою строк розгляду справи та строки на подання відзивів та заперечень продовжувались.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначити тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку "розумності строку" розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

У рішенні Європейського Суду з прав людини "Савенков проти України" від 02.05.2013р. "Папазов проти України" від 15.03.2012р. зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення законних прав та інтересів сторін, повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з метою дотримання розумного строку, суд розглянув справу у "розумний строк", тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання основного завдання господарського судочинства - справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спору.

Обставини, встановлені судом

Листом від 15.09.2009р. за №120 ВАТ «Укрхліббуд» звернулося до ДП «Миколаївський морський торговельний порт» з проханням надати відповідні послуги, та в якому зазначено про те, що оплата гарантується згідно виставленого рахунку (т. 1 а.с. 11).

Листом від 20.10.2009р. за №156 ВАТ «Укрхліббуд» звернулося до ДП «Миколаївський морський торговельний порт» з проханням надати відповідні послуги, та в якому зазначено про те, що оплата гарантується згідно виставленого рахунку (т. 1 а.с. 12).

Згідно подорожніх листів №281 від 15.09.2009р. (т. 1 а.с. 13), №287 від 17.09.2009р. (т. 1 а.с. 14), №290 від 17.09.2009р. (т. 1 а.с. 15), №222947 від 21.10.2009р. (т. 1 а.с. 16) у розпорядження ВАТ «Укрхліббуд» надавалися автокрани.

Відповідно до талонів замовника 02 ААЯ №66159 до подорожнього листа №281 віл 15.09.2009р. (т. 1 а.с. 17), 02 ААЯ №661626 до подорожнього листа №287 від 17.09.2009р. (т. 1 а.с. 18), 02 ААЯ №661624 до подорожнього листа №290 від 17.09.2009р. (т. 1 а.с. 19), 02 ААЯ №287848 до подорожнього листа №222947 від 21.10.2009р. (т. 1 а.с. 20) замовником є ВАТ «Укрхліббуд».

28.09.2009р. між ВАТ «Укрхліббуд» та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» був підписаний акт надання послуг (виконаних робіт) №47562503 (т. 1 а.с. 21), про те, що 17.09.2009р. останній надав, а замовник прийняв послуги автобази на суму 3482, 63 грн. При цьому, в акті заначено, що послуги надані в повному обсязі, сторони одна до одної претензій не мають.

31.10.2009р. між ВАТ «Укрхліббуд» та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» був підписаний акт надання послуг (виконаних робіт) №55672503 (т. 1 а.с. 22), про те, що 21.10.2009р. останній надав, а замовник прийняв послуги автобази на суму 688, 39 грн. При цьому, в акті заначено, що послуги надані в повному обсязі, сторони одна до одної претензій не мають.

За надані послуги автобази ДП «Миколаївський морський торговельний порт» ВАТ «Укрхліббуд» були виставлені рахунки №47562503 р від 28.09.2009р. (т. 1 а.с. 23) на суму 3482, 63 грн. та №55672503 р від 31.10.2009р. (т. 1 а.с. 24) на суму 688, 39 грн.

Загальна сума наданих послуг згідно вищезазначених актів становить 4171, 02 грн.

ДП «Миколаївський морський торговельний порт» засобами поштового зв`язку була направлена претензія №09/1222 від 25.06.2012р. ВАТ «Укрхліббуд» на суму 4171, 02 грн., яка отримана останнім, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 8), однак залишена без відповіді.

Норми права, що застосовуються судом

Ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

21.10.2019р. введено у дію Кодекс України з процедур банкрутства, згідно ч.2 Прикінцевих і Перехідних Положень якого, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом втратив чинність з цього моменту.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Вказана норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 4 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній у період надання спірних послуг (вересень-жовтень 2009р.), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.1. п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. (далі - Положення), в редакції, чинній у період виникнення відносин між сторонами (вересень-жовтень 2009р.), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно підпунктів 2.4., 2.5. п. 2 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення.

Висновки суду

Між сторонами у справі фактично був укладений договір про надання послуг у спрощений спосіб шляхом прийняття позивачем до виконання завдань відповідача, на підставі якого у сторін виникли взаємні права та зобов`язання. У подальшому надання позивачем послуг за завданням відповідача та прийняття відповідачем таких послуг були підтверджені діями обох сторін шляхом складання та підписання двосторонніх актів наданих послуг (виконаних робіт), які містять відомості щодо виду послуги, надання послуги, ціну послуги, які відповідають усім істотним умовам договору про надання послуг.

Дослідивши надані позивачем акти наданих послуг (виконаних робіт) судом встановлено, що останні містять усі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4. Положення, а саме: назву документа (акт наданих послуг (виконаних робіт)), номери та дати складання актів (№№47562503 від 28.09.2009р., 55672503 від 31.10.2009р.); місце їх складання (м. Миколаїв); назву підприємств від імені яких складений документ (ВАТ «Укрхліббуд» та ДП «Миколаївський морський торговельний порт»); зміст господарської операції (послуги автобази); вартість послуг (3482, 63 грн. та 688, 39 грн.); підписи сторін.

Таким чином, саме підписані сторонами без зауважень та заперечень, та засвідчені печатками акти наданих послуг (виконаних робіт) у даному випадку є первинними документами, що підтверджують надання позивачем послуг та їх прийняття відповідачем, тобто підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій, а подорожні листи додатково підтверджують зазначену а актах інформацію щодо виконаних послуг.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №911/717/19 від 14.01.2020р.).

Враховуючи прострочення платежів за надані послуги відповідачем та відповідно виникнення боргу, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування 3% річних, суд дійшов висновку про його відповідність вимогам законодавства.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 22, 90 грн. підлягають судом задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги визнані обґрунтованими, правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати

Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Задовольнити повністю позов Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14) до Відкритого акціонерного товариства "Укрхліббуд" (65029, м. Одеса, провулок Каретний, 18, кв.14).

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Укрхліббуд" (65029, м. Одеса, провулок Каретний, 18, кв.14; ) на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ) заборгованість в сумі 4171 (чотири тисячі сто сімдесят одна), 02 грн., 3% річних в сумі 22 (двадцять дві), 90 грн. та 1 609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги у порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07 вересня 2020 р.

Копію рішення надіслати: ДП "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14), ВАТ "Укрхліббуд" (65029, м. Одеса, провулок Каретний, 18, кв.14).

Суддя Л.І. Грабован