РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2020Справа № 910/1407/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ УКРАЇНА"

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГОРИЗОНТ"

про визнання аукціону недійсним

за участю представників:

від позивача: Лозовицький М.С.

від відповідача: Кустова Т.В.

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: Комаровський Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРУМ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації (Установа, Заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання недійсними та скасування результатів торгів від 12.09.2019 за номером лоту №UKR-2019-04 організованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та оформлених протоколом електронних торгів від 12.09.2019 № UKR-2019-04.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем порядку організації попередньої підготовки проведення відкритих торгів (аукціону) за номером лоту №UKR-2019-04, у зв`язку і чим, позивач вважає, що результати таких торгів, оформлені протоколом електронних торгів № UKR-2019-04 від 12.09.2019 підлягають визнанню недійсними.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.02.2020 зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

10.02.2020 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Враховуючи те, що позовна заява, з урахуванням усунених недоліків, відповідає вимогам, викладеним у ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкриття провадження у справі.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.02.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1407/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 17.03.2020, залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" та Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГОРИЗОНТ".

25.02.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що обов`язок щодо формування активу покладається на неплатоспроможній банк, зокрема, на малий комітет з управління активами, при цьому у Фонду відсутні оригінали первинних банківських документів. Також, відповідач звертає увагу, що законодавством не передбачено обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проводити оновлення звіту про оцінку активів неплатоспроможного банку.

28.02.2020 через канцелярію суду від третьої особи - 1 надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" заперечило проти задоволення позовних вимог.

13.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про продовження процесуальних строків на подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ УКРАЇНА" про продовження процесуальних строків на подання відповіді на відзив.

17.03.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.03.2020 відкладено підготовче засідання у справі № 910/1407/20 на 15.04.2020.

10.04.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли два клопотання про участь у судовому засіданні 15.04.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів позивача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.04.2020 суд відмовив у задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ УКРАЇНА" про участь у судовому засіданні 15.04.2020 в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 15.04.2020 суд відклав розгляд справи на 20.05.2020.

18.05.2020 через електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 20.05.2020 суд відклав розгляд справи на 16.06.2020.

У підготовчому засіданні 16.06.2020 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.07.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.07.2020 призначено розгляд справи №910/1407/20 по суті на 29.07.2020, у зв`язку із перебуванням 08.07.2020 судді Гулевець О.В. у відпустці.

У судовому засіданні 29.07.2020 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи по суті, представник відповідача та представник третьої особи 1 заперечили проти клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд задовольнив клопотання представника позивача та оголосив перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 19.08.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 19.08.2020 надав пояснення по суті позовних вимог, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідач та третьої особи 2 у судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Представники третьої особи 1 в судове засідання 19.08.2020 не з`явився. Про розгляд справи третя особа 1 повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розпискою про дату та час судового засідання.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 19.08.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 2, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (надалі - третя особа 1, банк) та Приватним акціонерним товариством "Торгова компанія "Гірничі машини", яке у подальшому було перейменоване в Приватне акціонерне товариство "Корум Україна" (надалі- позичальник, позивач) укладено кредитний договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №KKMV.154391.009 (далі - кредитний договір), з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах визначених цим договором. Кредит надається у вигляді невідкличної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 231 797 000,00 грн. Грошові кошти в рамках кредитної лінії можуть бути надані банком у наступних валютах: гривнях та доларах США (п. 1.1 та п. 1.1.1. кредитного договору).

Рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1688/15 від 21.02.2019, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 позовні вимоги ПАТ «ВБР» до ПАТ «Корум Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013, були задоволенні частково. Стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 231 749 379,17 грн та заборгованість за процентами у розмірі 44 891 564,72 грн, що в загальному розмірі становить 276 641 243,89 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовлено.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21.12.2015 № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, відповідач) прийнято рішення від 22.12.2015 №234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з 23.12.2015.

02.08.2019 на офіційному інтернет сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www/fg/gov/ua) було опубліковано паспорт відкритих торгів (аукціону) з продажу активів 17 банків. Номер лоту UKR-2019-04, найменування активу «Пул активів, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, а також дебіторської заборгованості та нерухомості», зокрема активів ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», що складаються з прав вимоги за кредитними договорами.

На аукціон під лотом № UKR-2019-04 було виставлено право вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, а також дебіторської заборгованості та нерухомості, а саме: активи АТ "ДЕЛЬТА БАНК", активи АТ "БАНК ,,Ф1НАНСИ ТА КРЕДИТ", активи ПАТ "ВБР", активи ПАТ "ІНТЕГРАЛ- БАНК", активи ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", активи ПАТ "КБ "НАДРА", активи ПАТ "КРЕДИТПОРМБАНК", активи АТ "ІМЕКСБАНК", активи ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", активи ПАТ "ДІАМАНТБАНК", активи ПАТ "ПТБ", активи ПАТ "ПРОФІН БАНК", активи ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", активи ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК", активи ПАТ "ФІДОБАНК", активи ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ", активи AT "РОДОВІД БАНК".

Результати електронних торгів, оформлені протоколом електронних торгів № UKR-2019-04 від 12.09.2019.

Дата та час початку аукціону визначено 12.09.2019; дата та час закінчення раунду електронного аукціону: 12.09.2019

Початкова ціна/ початкова ціна реалізації - 409 799 263,66 грн.

Ціна продажу: 171 000 001,00 грн.

Переможцем електронних торгів за лотом № UKR-2019-04 визначено ТОВ «ФК «Горизонт» (надалі - третя особа 2).

Відповідно до копії паспорту активу, на аукціон під лотом № UKR-2019-04 було виставлено, зокрема, заборгованість за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013, адреса реєстрації позичальника: 01135, м. Київ, вул. Лейпцизька, б.15. Заборгованість станом на дату заповнення паспорта (01.01.2019) вказана: 426 168 092,79 грн, що складається із: заборгованість по тілу кредиту - 231 719 744,24 грн, заборгованість по нарахуванню % за кредит - 194 448 348,55 грн. Сумарна вартість забезпечення визначена у розмір 857 903 937,00 грн.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що при проведенні електронних торгів (аукціону) щодо продажу права вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013 було порушено порядок проведення торгів, а саме: на день публікації оголошення з паспортом торгів 02.08.2019, Фонд навів недостовірну інформацію щодо зобов`язання позивача за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013 у розмірі 426 168 092,79 грн. Проте, рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1688/15 від 21.02.2019 позовні вимоги ПАТ «ВБР» до ПАТ «Корум Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013 були задоволенні в частині заборгованості у загальному розмірі 276 641 243,89 грн.

Позивач вважає, що ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» при наданні висновку щодо вартості активу ПАТ «ВБР» у розмірі 92 767 989,73 грн, безпідставно визначив суму заборгованості у розмірі 426 168 092,79 грн.

Також, позивач зазначає, що у розділі 2 паспорту, у якості забезпечення виконання зобов`язання перед ПАТ «ВБР» зазначено про заставу майнових прав, а саме договори, які укладалися в порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013:

-договір застави №ZXN029509.154391.010 від 04.10.2013, укладений між позивачем та третьою особою 1;

-договір поруки №РХ029031.180464.001 від 04.10.2013, укладений між ПАТ «Дружківський машинобудівний завод», позивачем та третьою особою 1;

-договір поруки № РХ029031.186380.001 від 22.10.2013, укладений між ТОВ «Гірнічі машини-Дружківський машинобудівний завод», позивачем та третьою особою 1.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.11.2018 у справі №905/2910/17, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 та постановою Верховного суду від 27.08.2019, відмовлено ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у визнанні кредитором на суму 389 849 241,21 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.04.2016 у справі №905/1250/15, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського . суду від 13.06.2016, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ВБР» до ТОВ «Гірнічі машини- Дружківський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013 в розмірі 289 178 324,98 грн.

Позивач, посилаючись на вказані рішення, зазначає, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.11.2018 у справі №905/2910/17 та рішенням Господарського суду Донецької області від 28.04.2016 у справі №905/1250/15 встановлено про припинення поруки ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» за договором №РХ029031.180464.001 від 04.10.2013, у зв`язку зі зміною зобов`язання без згоди поручителя, а також про припинення поруки за договором № РХ029031.186380.001 від 22.10.2013 на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що:

відповідач, знаючи про зазначені рішення судів на момент оголошення про проведення торгів умисно не зазначив у паспорті торгів інформацію про припинення поруки, а отже ввів в оману учасників електронних торгів за лотом № UKR-2019-04 щодо можливості задоволення кредиторських вимог за рахунок забезпечення виконання зобов`язання, чим порушив встановлений порядок проведення аукціону;

відповідачем не було проведено належну оцінку активів ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та не оновлено паспорт електронних торгів за лотом № UKR-2019-04 в частині зобов`язань ПАТ «Корум Україна» за кредитним договором №KKMV.154391.009 від 04.10.2013.

З огляду на вище наведені обставини, ПАТ «Корум Україна» звернулося до суду із позовом до відповідача про визнання недійсними та скасування результатів торгів від 12.09.2019 за номером лоту №UKR-2019-04 організованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та оформлених протоколом електронних торгів від 12.09.2019 № UKR-2019-04.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 21.12.2015 № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 №234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з 23.12.2015.

02.08.2019 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://fg.gov.ua було розміщено паспорт відкритих торгів (аукціону) з продажу активів (майна) 17 банків та повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про проведення відкритих торгів (голандського аукціону) з продажу наступних активів, що обліковуються на балансі АТ «Дельта Банк», АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «ВБР», ПАТ «Інтеграл-банк», ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», ПАТ «КБ «НАДРА», ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК», АТ «ІМЕКСБАНК», ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», ПАТ «ДІАМАНТБАНК», ПАТ «ПтБ», ПАТ «ПРОФІН БАНК», ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК, ПУАТ «ФІДОБАНК», ПАТ «Банк «Київська Русь» та АТ «РОДОВІД БАНК».

Враховуючи рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», спірні правовідносини визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

У відповідності до п.п. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; живає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 6. ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду (ч. 7 ст. 51 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Порядок організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів, регулюються Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року за № 388 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2017 №1872), надалі - Положення.

Відповідно до п. 1 розділу VI Положення на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. Інші види активів (майна) можуть продаватися у спосіб, визначений законодавством.

У відповідності до ч.2. ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Наведений припис частини другої статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить визначення того, яку вартість майна банку слід вважати "найвищою".

Пунктом 3 розділу VI Положення визначено, що початкова ціна активів (майна) банку, що ліквідується, не повинна бути нижчою за оціночну вартість, визначену незалежним суб`єктом оціночної діяльності на дату формування ліквідаційної маси, або на останню дату оцінки активів (майна).

Уповноважений структурний підрозділ Фонду може ініціювати проведення повторної оцінки активів (майна) банку, що ліквідується, у рамках передпродажної підготовки.

Пунктом 11 розділу VIІ Положення передбачено, що реалізація активів (майна), умови продажу яких затверджуються виконавчою дирекцією Фонду або згідно з чинним законодавством України колегіальним органом Фонду з питань консолідації та продажу активів (у разі делегування йому відповідних повноважень) вперше або були затверджені до набрання чинності цим Положенням, але активи (майно) не були виставлені на продаж, за рішенням, прийнятим виконавчою дирекцією Фонду або згідно з чинним законодавством України колегіальним органом Фонду з питань консолідації та продажу активів (у разі делегування йому відповідних повноважень), у тому числі, може здійснюватися у такому порядку:

початкова ціна активів (майна) встановлюється на рівні вартості відповідних активів, що відображається на балансових та на позабалансових рахунках (для прав вимоги за кредитними договорами - на рівні заборгованості за такими договорами (заборгованість за основним боргом, нарахованими відсотками, а також сума заборгованості, що обліковується на рахунках клієнтів банку)) станом на перше число місяця, у якому затверджено відповідну пропозицію, але не нижче оціночної вартості таких активів, визначеної незалежними суб`єктами оціночної діяльності;

активи (майно), які не були продані на відкритих торгах (аукціоні), банк повторно виставляє на продаж із зменшенням їх ціни реалізації, встановленої для проведення попередніх відкритих торгів (аукціону), на 10 відсотків від початкової ціни, але сумарно не більше ніж на 80 відсотків від початкової ціни.

У пункті 1 розділу ІІ Положення визначено, що малий комітет з управління активами (далі - МКУА) - комітет, створений на базі діючої організаційної структури банку, що ліквідується, однією із функцій якого є надання необхідної інформації щодо активів (майна) такого банку для прийняття рішень стосовно їх продажу.

Згідно із п. 1 розділу IV Положення, МКУА подає план продажу активів (майна) уповноваженому структурному підрозділу Фонду перед затвердженням Фондом. Разом з планом продажу активів (майна) МКУА подає перелік активів (майна) банку, що не підлягають продажу. МКУА також формує та затверджує протоколом пропозицію щодо кожного активу (майна), лота або пулу відповідно до плану продажу активів (майна) банку. Пропозиції формуються відповідно до планів продажу активів (майна), затверджуються протоколом МКУА та передаються до Фонду. МКУА подає уповноваженому структурному підрозділу Фонду пропозиції щодо кожного активу (майна), лота або пулу активів (майна), а уповноважений структурний підрозділ формує висновки щодо кожного активу (майна), лота або пулу. Зміни до пропозицій готуються у вигляді окремого протоколу МКУА та погоджуються у порядку, визначеному цим пунктом.

Отже, малий комітет з управління активами затверджує протоколом пропозицію щодо кожного активу (майна), лота або пулу відповідно до плану продажу активів (майна) банку.

Судом встановлено, що 30.05.2018 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://fg.gov.ua було розміщено паспорт відкритих торгів (аукціону) з продажу активів прав вимоги ПАТ «ВБР» та повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про проведення відкритих торгів (голандського аукціону) з продажу наступних активів, що обліковуються на балансі ПАТ «ВБР»: право вимоги за кредитним договором №ККМV.154391.009 та договорами забезпечення виконання зобов`язань, початкова стартова ціна станом на 27.06.2018 - 397 113 011,52 грн, мінімальна ціна лоту - 79 422 602,30 грн.

Відповідно до Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-05-30-000028-b від 27.06.2108 аукціон за номером лоту №F37GL25773 з продажу прав вимоги за кредитним договором №ККМV.154391.009 та договорами забезпечення виконання зобов`язань - не відбувся.

Пунктом 13 Розділу VIІ Положення передбачено, що у разі якщо після зниження початкової ціни активів (майна) на 80 відсотків відкриті торги (аукціон) не відбудуться, такі активи (майно) можуть підлягати продажу у складі пулів активів (майна), сформованих за цією ознакою у порядку, встановленому Фондом.

При формуванні пропозиції щодо реалізації активів (майна) та/або проекту рішення Фонду про затвердження умов продажу активів (майна) для активів (майна), які раніше виставлялись для продажу на відкритих торгах (аукціоні) окремими лотами / у складі пулу і такі відкриті торги (аукціон) не відбулися, нова ціна реалізації таких активів (майна) при продажу окремими лотами / у складі пулу може визначатись нижче їх оціночної вартості, але не нижче ціни реалізації на останніх відкритих торгах (аукціоні), зниженої на 10 відсотків (Пункт 10 Розділу VIІ Положення).

Отже, у відповідності до порядку вище вказаного Положення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб визначена ціна актива ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» права вимоги за кредитним договором №ККМV.154391.009 та договорами забезпечення виконання зобов`язань. При цьому, як вбачається з паспорту актива ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» формування такої ціни відбулось з урахуванням висновку ПП "Центр незалежної оцінки та експертизи" про оцінку вартості активу, яка станом на 01.04.2016 становила 92 767 989,73 грн. Вказаний висновок ПП "Центр незалежної оцінки та експертизи" в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обов`язок щодо формування активу, який підлягає продажу, покладається на малий комітет з управління активами, повноваження Фонду щодо корегування сформованого МКУА активу, який підлягає продажу не визначені нормативно-правовими актами.

З приводу посилань позивача на те, що відповідачем порушено порядок підготовки та проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації прав вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за кредитним договором №ККМV.154391.009, оскільки не було проведено належну оцінку активів банку та не оновлено паспорт відкрити торгів, то суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1,2 ст.50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

Згідно із ч.3 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, не встановлено терміну (строку) дії звіту про оцінку майна (активів) банку, а тому заперечення позивача щодо використання звіту суб`єкта оціночної діяльності ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» про оцінку активу ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», суд вважає необґрунтованими.

Разом з тим, судом враховано, що відносини, які виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме: підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку. регулює Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку затвердженого Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2.

Відповідно до абз. 2 та 4 п. 1.26 Розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, під час виконання своїх повноважень Фонд або уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у разі делегування їй повноважень може залучати до оцінки активів неплатоспроможного банку суб`єктів оціночної діяльності; приймає звіт про оцінку майна від суб`єктів оціночної діяльності; за потреби, відповідно до законодавства України, може прийняти рішення про рецензування звіту про оцінку майна, або про проведення повторної оцінки активів, або про доопрацювання (актуалізацію) звіту й висновку про вартість оцінюваних активів на нову дату.

У відповідності до п. 4.16. Розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку, майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації банку має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку.

Таким чином, оцінка активів банку здійснюється з метою формування його ліквідаційної маси та прогнозування можливих доходів, отриманих від реалізації майна банку. В подальшому така оцінка використовується разом з іншими чинниками для визначення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб початкової ціни реалізації активу у порядку, встановленому нормативними актами.

Отже, з огляду на вище викладені положення, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повноваження на залучення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки активів банку, що ліквідується, проте така оцінка здійснюється під час формування ліквідаційної маси банку, в подальшому можливість здійснення повторної оцінки не є обов`язковим та проводиться у разі необхідності.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності порушення під час проведення електронних торгів з продажу права вимоги за кредитним договором №ККМV.154391.009 приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивач про визнання недійсними результатів торгів, оформлених протоколом № UKR-2019-04 від 12.09.2019, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Крім того, суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №330/1852/16-ц викладено правову позицію про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 Цивільного кодексу України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, провадження № 6-231цс17, також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована (зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Отже, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.04.2018 у справі № 914/1367/17.

Проте, позивачем не доведено суду та не підтверджено належними і допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 74, 76 ГПК України, наявності підстав для визнання недійсними та скасування результатів електронних торгів від 12.09.2019 за номером лоту №UKR-2019-04 організованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та оформлених протоколом електронних торгів від 12.09.2019 № UKR-2019-04. Окрім того, позивачем не доведено суду в чому саме були порушені його права цими торгами.

Також, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено ті обставини, що учасників торгів було введено в оману щодо можливості задоволення кредиторських вимог за рахунок забезпечення виконання зобов`язання, та що спірні електронні торги були проведені з порушенням норм чинного законодавства України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Невірне сприйняття інформації про актив продажу на аукціоні, а також бездіяльність в частині перевірки у законний спосіб цього активу потенційним покупцем - юридичною особою, підприємницька діяльність якої заснована, зокрема, на принципі власного ризику господарської діяльності, не може бути підставою для визнання недійсними результатів відкритих торгів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем та відсутність підстав, що спірні торги відбулися під впливом помилки чи обману учасників торгів (статті 229 та 230 ЦК України).

Щодо заперечень третьої особа 1 щодо відсутності порушеного права позивача внаслідок проведених спірних торгів, з огляду на принцип здійснення судочинства, який презумує необхідність наявності порушених прав та інтересів суб`єкта звернення, суд зазначає наступне.

За змістом ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи вищевикладене, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Дослідивши в сукупності наявні в матеріалах справи документи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача.

Сам по собі факт того, що відповідач ввів в оману учасників торгів щодо ціни продажу активу, не призводить до порушення прав позивача.

При цьому, судом взято до уваги, що спірні електронні торги від 12.09.2019, які оформлені протоколом електронних торгів № UKR-2019-04 стосуються реалізації кредитних договорів 17 банків, а отже визнання недійсним та скасування результатів електронних торгів від 12.09.2019 порушує права інших осіб - кредиторів.

Приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, судом враховано висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ УКРАЇНА" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання недійсними та скасування результатів торгів від 12.09.2019 за номером лоту №UKR-2019-04 організованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та оформлених протоколом електронних торгів від 12.09.2019 № UKR-2019-04.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.09.2020.

Суддя О.В. Гулевець