УХВАЛА

02 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/1735/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Гончарука Євгена Васильовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Мазовер Євгена Михайловича

до Фізичної особи-підприємця Гончарука Євгена Васильовича

про стягнення 168 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2020 Фізична особа-підприємець Гончарук Євген Васильович (далі - ФОП Гончарук Є. В., Відповідач) звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 2 частини третьої зазначеної статті передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2020 у розмірі 2 102,00 грн.

Предметом розгляду у цій справі є вимога про стягнення з відповідача 168 000,00 грн вартості товару, переданого за видатковою накладною. Зазначена сума є меншою ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (2 102,00 грн х 500 = 1 051 000,00 грн).

На обґрунтування наявності обставин, за яких підлягають касаційному перегляду судові рішення у справах з ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики, оскільки судова практика з питання підтвердження факту здійснення господарської операції та наявності договірних відносин є неоднозначною, на підтвердження чого наводить висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 910/14371/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16.

Крім того скаржник зазначив, що дана справа має виняткове значення для нього як для фізичної особи-підприємця та його сім`ї, оскільки присуджена до стягнення сума є значною для скаржника та його сім`ї, враховуючи отримання у 2020 році прибутку в результаті ведення господарської діяльності у розмірі 6 500, 00 грн, що підтверджується копіями податкових декларацій платника єдиного податку від 01.07.2020 та від 02.04.2020. Також скаржник вказав, що у нього на утриманні знаходиться дружина, яка на цей час не працює, та двоє дітей 2003 та 2009 року народження.

Водночас, вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги встановлені статтею 290 ГПК України, відповідно до пункту 2 частини четвертої якої до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020, позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 168 000, 00 грн.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про направлення справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Таким чином, за подання касаційної скарги у цій справі ФОП Гончарук Є. В. мав сплатити судовий збір у сумі 5 040,00 грн ((168 000,00 * 1,5%) * 200 %). Проте, доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі скаржник не надав, що вбачається також з переліку додатків до цієї касаційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що змінено реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- Отримувач коштів: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Рахунок отримувача: UA0026007;

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Отже, скаржнику необхідно надати суду докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі у сумі 5 040,00 грн.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

За положенням частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі ФОП Гончарук Є. В. зазначив, що суди попередніх інстанцій зробили висновок, що факт поставки товару відбувся лише на підставі наявної в матеріалах справи підробленої спірної видаткової накладної, яка не є допустимим і достовірним доказом, при цьому пославшись на статті 76, 77, 78 ГПК України.

Втім, скаржник не наводить суті порушення або неправильного застосування судами конкретних норм матеріального та процесуального права з обґрунтуванням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, отже касаційна скарга в цій частині не відповідає вимогам частини другої статті 287, абзацу 2 частини другої статті 290 ГПК України.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гончарука Євгена Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 у справі №910/1735/19 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 18.09.2020.

Суддя К. М. Пільков