ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року справа № 17-14-01/1494(127/33514/19)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С., з секретарем судового засідання Вініченко О.Б., за участі представників сторін:

від позивача: Починок О.І. (по довіреності),

від відповідача: Якушенко В.А. (по довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу №17-14-01/1494 (127/33514/19)

за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

12.03.2020 суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. ухвалив, зокрема: передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Господарського суду Черкаської області, на розгляді якого перебуває справа №14-01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго".

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.04.2020 справу №17-14-01/1494 (127/33514/19) передано у провадження судді Боровику С.С.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.04.2020 суддя Боровик С.С. прийняв справу до свого провадження та призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засіданні 31.08.2020 року представник позивача не з`явився, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, тому суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача заперечив проти позову, надав письмовий відзив з цього приводу.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів позову вбачається, що 17 квітня 2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду виконуючої обов`язки Голови правління публічною акціонерного товариства «Черкасиобленерго». Того ж дня між ОСОБА_1 та підприємством укладено трудову угоду та відповідно до наказу №110-п ОСОБА_1 приступила до здійснення повноважень голови правління.

13 лютого 2017 року відбулися позачергові загальні збори акціонерів ПАТ «Черкасиобленерго» та за результатами голосування по третьому питанню порядку денного вказаних зборів прийнято рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» та припинено вищевказану трудову угоду.

Позивач зазначає, що при голосуванні щодо відсторонення її з посади тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» було порушено вимоги встановлені законодавством та статутом підприємства. ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року по справі №757/20504/17-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року по справі № 757/20504/1 7-ц, зокрема вирішено:

- визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» на підставі рішення (протоколу) позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Черкасиобленерго» від 13 лютого 2017 року;

- скасувати наказ №148-п/13 від 30 березня 2017 року про припинення ОСОБА_1 тимчасового виконання повноважень голови правління ПАТ «Черкасиобленерго»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго».

Як зазначає позивач, суди чітко зафіксували факт її незаконного звільнення та встановили обов`язок відповідача негайно поновити її на займаній посаді виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго».

При цьому, внаслідок відмови відповідача добровільно викопати вищезазначені постанови судів, в рамках виконавчого провадження №55889440, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м.Черкаси Вельганом В.В. складено акти про не виконання рішення суду від 18.10.2019 року та 21.10.2019 року, а також винесено постанову про накладення штрафу від 15.10.2019 року.

Однак, вищевказані заходи виконавця також не забезпечили виконання законних рішень, станом на дату подання до Вінницького міського суду Вінницької області даної позовної заяви, відповідачем всупереч чинному законодавству, постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року по справі №757/20504/17-ц та Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 23 травня 2018 року по справі №757/20504/17-ц не виконанні, фактично мова йде про навмисне затягування такого виконання.

Як зазначає позивач, у разі звільнення працівника без законних підстав він повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За такої умови відповідно до частин 1,5 статті 235 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року №322, відповідне рішення про поновлення підлягає негайному виконанню.

Такою бездіяльністю відповідачем також порушено норми прямої дії, а саме ст.ст. 68, 129 Конституції України від 28.06.1996 року №254к/96, згідно з якими кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, а також в обов`язковому порядку виконувати рішення судів.

Крім того, вказана бездіяльність порушує частину 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус судів» від 02.06.2016 року №1402, відповідно до якої, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 2 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618 визначено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Така відповідальність закріплена законодавцем у статті 236 КЗпП України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95 за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

В лютому та березні 2017 року було 38 робочих днів, загальна заробітна плата за вказаний період склала 64 959 грн.

64 959 грн. / 38 робочих днів = 1 709 гривень середньоденної заробітної плати.

З врахуванням Постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року по справі №757/20504/17-ц, період затримки виконання вказаного рішення складає з 27 січня 2018 року по 15.11.2019 року.

На вищевказаний період припадає 451 робочий день, що в свою чергу складає 232 робочі дні в 2018 році та 219 робочих днів в 2019 році.

1 709 гривень (середньоденна заробітна плата за лютий та березень 2017 року) * 451 робочий день (кількість робочих днів на які затримано виконання рішення судів) = 770 759 гривень.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті відповідачем на користь позивача складає 770 759 гривень, що просить позивач в своїй позовній заяві та підтримує в судових засіданнях.

На адресу суду від ПАТ «Черкасиобленерго» надійшов письмовий відзив від 24.04.2020, наступного змісту.

Заробітна плата це є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, зі змісту норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Наведена вище правова позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №522/13736/15 (провадження №61-25545сво18).

Враховуючи те, що постанова Апеляційного суду Вінницької області по справі №757/20504/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» набрала законної сили 26 січня 2018 року, а Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у грудні 2019 року, тобто з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, що відповідно не дає підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

18.05.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив стосовно строку звернення до суду наступного змісту.

Постанова Апеляційного суду Вінницької області про визнання звільнення Позивача незаконним та поновлення на посаді, датована 26.01.2018 року, а постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, якою вказане рішення було залишено в силі датована 23.05.2018 року.

В подальшому, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконання вищевказаних рішень судів, відкрито виконавче провадження №55889440 від 27.02.2018 року та станом на 18.05.2020 року, вказане виконавче провадження перебуває в процесі виконання.

Під час виконання вищевказаного виконавчого провадження, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Вельганом В.В. складено акти про не виконання рішення суду датовані 18.10.2019 року та 21.10.2019 року, а також винесено постанову про накладення штрафу на Відповідача датовану 15.10.2019 року.

Зазначені заходи Центрального відділу державної виконавчої служби м.Черкаси не змогли забезпечити виконання вищевказаних судових рішень, що змусило Позивача звернутися за захистом своїх прав та інтересів у грудні 2019 року до Вінницького міського суду Вінницької області.

Як вбачається з вищевикладеного, останні процесуальні дії у виконавчому провадженні №55889440 проводились 21.10.2019 року, відповідно саме 21.10.2019 року і є днем, коли Позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, звергаючись до Вінницького міського суду Вінницької області у грудні 2019 року з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, Позивачем дотримано трьох місячний строк звернення до суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши подані докази, суд зазначає наступне.

17 квітня 2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду виконуючої обов`язки Голови правління публічною акціонерного товариства «Черкасиобленерго». Того ж дня між ОСОБА_1 та підприємством укладено трудову угоду та відповідно до наказу №110-п, ОСОБА_1 приступила до тимчасового здійснення повноважень голови правління.

13 лютого 2017 року відбулися позачергові загальні збори акціонерів ПАТ «Черкасиобленерго» та за результатами голосування по третьому питанню порядку денного вказаних зборів прийнято рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» та припинено вищевказану трудову угоду.

Наказом виконуючого обов`язки ПАТ «Черкасиобленерго» №148-п/13 від 30 березня 2017 року припинено тимчасове виконання нею повноважень голови правління на підставі пункту 9 статті 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 оскаржила своє звільнення в суді.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у позові до ПАТ «Черкасиобленерго».

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2018 по справі №757/20504/17-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» на підставі рішення (протоколу) позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Черкасиобленерго» від 13 лютого 2017 року.

Скасовано наказ №148-п/13 від 30 березня 2017 року про припинення ОСОБА_1 тимчасового виконання повноважень голови правління ПАТ «Черкасиобленерго».

Поновити ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго».

Постанова суду в частині поновлення

ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Виконавчий лист видано 08.02.2018 (а.с.30).

З матеріалів справи вбачається, що постанову Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року по справі №757/20504/17-ц по теперішній час не виконано.

Тому позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача (ПАТ «Черкасиобленерго») на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 770 759 грн.

Суд зазначає, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №522/13736/15 (провадження №61-25545сво18).

Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі наявності трудового спору працівник може звернутися до суду із позовом в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Постанова Апеляційного суду Вінницької області по справі №757/20504/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючої обов`язки Голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» набрала законної сили 26 січня 2018 року, тому останнім днем звернення із даним позовом є 27 квітня 2018 року, однак позивач звернулась до суду у 12.12.2019 року, тобто із пропуском встановленого строку. Кошти, нараховані працівникам за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, не входять до складу фонду заробітної плати, тому звернення позивача до суду із вимогою про стягнення цих коштів обмежується трьома місяцями позовної давності.

З огляду на викладені обставини справи, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 31.08.2020 року.

Суддя С.С.Боровик