РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2020Справа № 910/10033/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/10033/20

за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
простягнення 7 917,82 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - позивач, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - відповідач, ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення 7 917,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.128644 від 14.05.2018р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2020р. позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10033/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

30.07.2020р. до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково у сумі 5 917,82 грн., враховуючи визначену в полісі франшизу.

Крім цього, у поданому відзиві відповідачем на підставі п. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, заявлено клопотання про покладення на ПАТ «НАСК «Оранта» 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.128644, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, зокрема, транспортним засобом автомобілем марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Згідно договору до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

Строк дії договору встановлено з 15.05.2018р. по 14.05.2019р. (включно).

29.03.2019р. о 13 год. 00 хв. в м. Харків на Павлівській площі, 5 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Toyota Corolla» та автомобіля марки «Mercedes-Benz», а саме: гр. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час буксирування на гнучкому зчепленні, не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №495022.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2019р. у справі №638/5358/19 встановлено порушення гр. ОСОБА_2 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

01.04.2019р. страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №АМ.128644 від 14.05.2018р. на рахунок СТО - ТОВ «Артсіті».

Актом огляду пошкодженого транспортного засобу, складеним ОСОБА_3 , було зафіксовано характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно рахунку, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Артсіті» №1296 від 05.04.2019р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 7 917,82 грн. з ПДВ.

26.04.2019р. позивачем був складений та підписаний страховий акт №UA025/L01/01 від 14.05.2018р., згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 7 917,82 грн.

На підставі складеного страхового акту №UA025/L01/01 від 26.04.2019р. позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.128644 від 14.05.2018р., перерахував на рахунок ТОВ «Артсіті» суму страхового відшкодування в розмірі 7 917,82 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №29499 від 30.04.2019р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З довідки Управління патрульної поліції в Харківській області №495022 вбачається, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 та знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 відшкодовується ОСОБА_2 , який на законних підставах володів транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки зворотного суду не доведено.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом серії АМ №7044042 з ПАТ «НАСК «Оранта», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , строк дії якого з 19.04.2018р. по 18.04.2019р., який надійшов разом з відзивом на позовну заяву.

Згідно п.п. 1.1, 1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта».

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс АМ №7044042) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Corolla» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 7 917,82 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, направив на адресу відповідача заяву вих. №1290603 від 15.07.2019р. з проханням відшкодувати шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

Однак відповідач листом №09-02-07/7522 від 02.08.2019р. відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування обґрунтовуючи це тим, що ПАТ «НАСК «Оранта» не надано доказів того, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 був ввезений на митну територію України ОСОБА_2 та доказів правомірності володіння останнім автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент настання ДТП.

Однак, зазначені доводи відповідача спростовуються вищевстановленими обставинами, а тому за висновком суду, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є неправомірною.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом АМ №7044042 розміри лімітів відповідальності (100 000,00 грн.) та франшизи (2 000,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 5 917,82 грн. (9 917,82 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 2 000,00 грн. (франшиза) = 5 917,82 грн.).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач у відзиві на позов визнав позовні вимоги на суму 5 917,82 грн.

Згідно зі статями 46, 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Господарський суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо його дії суперечать закону або порушують права чи інтереси інших осіб.

За результатами розгляду справи судом встановлено законність і обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення 5 917,82 грн., тому визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів не порушує, а відтак приймається судом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягають задоволенню в частині стягнення 5 917,82 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, виходячи з часткового задоволення позовних вимог розмір судового збору за розгляд даної справи становить 1571,04 грн

В той же час, у поданому відзиві, відповідач просить покласти на нього 50% від сплаченої суми судового збору.

Відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відтак, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, враховуючи приписи статті 130 Господарського процесуального кодексу України та висновки суду щодо часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про покладення на відповідача судового збору в розмірі 785,52 грн. та повернення позивачу з Державного бюджету 785,52 грн. судового збору.

Керуючись статями 13, 73, 74, 76-80, 129, 130, 191, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; ідентифікаційний код 20782312) суму страхового відшкодування у розмірі 5 917 грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 785 грн. 52 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

5. Повернути на підставі даного рішення Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; ідентифікаційний код 20782312) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 785 грн 52 коп., сплачений згідно платіжного доручення №40409 від 04.03.2020р.

6. Оригінал платіжного доручення №40409 від 04.03.2020р. залишити в матеріалах справи №910/10033/20.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано - 07.09.2020.

Суддя А.І. Привалов