ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Харків Справа № 913/294/20

Провадження №1/913/294/20

За позовом позивача ОСОБА_1 , м. Київ

до відповідача Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахти "Гірська", м. Гірське Попаснянського району Луганської області

про стягнення 124587 грн. 71 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Без повідомлення учасників справи

Суть спору: про стягнення 96000 грн. 00 коп. боргу, 6727 грн. 59 коп. 3% річних, 10713 грн. 60 коп. інфляційних нарахувань та 11146 грн. 52 коп. пені за договором поставки від 16.03.2018 № 16/03-1.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ст. 252 ГПК України без повідомлення учасників, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше, а також оскільки за ціною позову справа є малозначною згідно з п. 1. ч. 5 ст. 12 ГПК України.

Заявою від 26.06.2020 позивач уточнив найменування відповідача - Державне підприємство "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Гірська".

Як відомо, на цей час в Україні тривають карантинні заходи, запроваджені постановою КМ України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та встановлено карантин з 12.03.2020 до 31.08.2020 на усій території України.

Відповідно п. п. 3 п. 11 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

У той же час, відповідно до розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-ІХ від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020.

Таким чином, встановлені ГПК України процесуальні строки для розгляду справи не є порушеними.

При підготовці справи до розгляду суд перевірив факти, викладені позивачем щодо його статусу, зокрема, надані докази свідчать, що при укладанні сторонами договору поставки у березні 2018 року позивач - ОСОБА_1 мав статус ФОП, який припинився 26.02.2020 (номер запису 2164487).

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів визначається ст. 20 ГПК України, яка передбачає - господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Позивач, звертаючись до господарського суду, посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові у справі № 910/8729/18, в якій звертається увага на те, що для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

У постанові від 13.02.2019 Верховний Суд зазначив, що позивач обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Таким чином, відкриваючи провадження у цій справі, де позивач не має статусу ФОП, суд врахував вказану вище правову позицію у подібній справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.

Так, 16.03.2018 між фізичною ОСОБА_1 (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Гірська" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 16/03-1, відповідно до умов п. 1.1 якого позивач зобов`язався здійснити поставку однієї акумуляторної батареї 60V 7TPzS630, а відповідач зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість.

За умовами п. 3.1 договору доставка продукції здійснюється на умовах DDP або CPT згідно "ІНКОТЕРМС-2010" протягом 3 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця та передоплати.

За умовами п. 4.1. договору загальна сума Договору складає 192000 грн. 00 коп.

Сторони в п. 4.3. договору узгодили, що оплата за договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника на умовах сплати 100% передоплати кожної окремої партії товару.

Сторони визначили в пунктах 8.1. та 8.2. договору, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 р. Закінчення терміну дії Договору не звільняє сторони від виконання перейнятих на себе зобов`язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем п. 4.3 договору щодо повної оплати поставленої продукції.

Як свідчать матеріали справи, факти поставки акумуляторної батареї підтверджуються видатковою накладною № 2 від 16.03.2018 на суму 192000 грн. 00 коп., товарно-транспортною накладною від 16.03.2018 та рахунком на оплату № 2 від 15.03.2018 на суму 192000 грн. 00 коп.

Оскільки відповідач обов`язок щодо оплати виконав частково на суму 96000 грн 00 коп., позивач звернувся з даним позовом до суду на нарахував додатково 3% річних в розмірі 6727 грн. 59 коп., інфляційних втрат в сумі 10713 грн. 60 коп. та пені в розмірі 11146 грн. 52 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.06.2020 № 01/4-1-135 проти позову заперечує з посиланням на відсутність вимоги про оплату продукції у відповідності до ст. 530 ЦК України, оскільки не встановлений строк виконання грошового зобов`язання, пропуск позовної давності щодо пені.

Також відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12500 грн. 00 коп. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом на їх надання.

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову та його неповне задоволення з огляду на наступне.

Так, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За Господарським кодексом України договір поставки регулюється ст. 265, а саме: за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ст. 712 ЦК України, згідно з якою до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Оскільки поставку продукції фізичною особою-підприємцем Бричником С.В. Відокремленому підрозділу шахті "Гірська" ДП "Первомайськвугілля" за видатковою накладною № 2 від 16.03.2020 на суму 192000 грн. 00 коп. підтверджено матеріалами справи, суд встановлює факт прострочення відповідачем оплати продукції на суму 96000 грн. 00 коп. (з урахуванням часткової оплати у сумі 96000 грн 00 коп., яка відбулась 17.05.2020).

Таким чином, відповідач не виконав умови договору про 100% передплату поставки продукції, а позивач здійснив таку поставку без одержання коштів, як передбачено умовами п. 4.3 укладеного сторонами договору.

Проте, суд не погоджується з доводами відповідача про неузгодженість строку оплати продукції, оскільки ч. 1 ст. 693 ЦК України передбачає - у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосуванню підлягає ст. 538 ЦК України, яка регулює зустрічне виконання зобов`язання.

Так, цією статтею передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

За таких обставин визначення позивачем прострочення у сплаті продукції з 17.03.2018 є обґрунтованим.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення 3% річних (за період з 17.03.2018 по 15.05.2020) у сумі 6727 грн 59 коп. та 10713 грн 60 коп. втрат від інфляції (за період з квітня 2018 року по квітень 2020 року) розраховані належним чином, у відповідності до фактичних обставин справи, чинного законодавства, тому підлягають до стягнення на користь позивача разом із заборгованістю у сумі 96000 грн 00 коп..

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу).

Штрафні санкції відповідно до ст. 230 ГК України це грошові суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 6.2 договору сторони передбачили, що при порушенні строків оплати покупець сплачує пеню в облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

Позивач обчислив пеню за два періоди з 17.03.2018 по 17.05.2018 на борг у сумі 192000 грн 00 коп. та з 18.05.2018 по 17.09.2018 на борг у сумі 96000 грн 00 коп.

Відповідач у відзиві зазначив про пропуск позовної давності щодо стягнення пені, який закінчився 17.09.2019.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно відмітки на поштовому конверті позивач звернувся до суду з позовом 16.05.2020, тобто з пропуском річного строку позовної давності, який закінчився для цих вимог щодо кожного дня окремо на протязі періодів з 17.03.2019 по 17.05.2019 та з 18.05.2019 по 17.09.2019.

Доводи позивача про переривання позовної давності підписанням відповідачем акту звірки 31.12.2019 щодо боргу у сумі 96000 грн. 00 коп. суд відхиляє, оскільки, по-перше, таке визнання боргу відбулось вже після закінчення вказаного вище строку позовної давності по пені, а, по-друге, переривання позовної давності щодо боргу не змінює порядку нарахування пені, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України.

У відповідності до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин позов задовольняється частково та до стягнення підлягають 96000 грн. 00 коп. боргу, 6727 грн. 59 коп. 3% річних та 10713 грн. 60 коп. інфляційних втрат.

У задоволенні вимог по пені слід відмовити у зв`язку із спливом спеціальної позовної давності, яку суд застосував за заявою відповідача.

Витрати по судовому збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12500 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас ч. 4 ст. 126 ГПК встановлено, що України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із необхідністю подання позову до суду позивач звернувся до Адвокатського об`єднання "Консулат" з метою надання останнім правової допомоги, пов`язаної із захистом прав та інтересів позивача.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, позивач надав витяг з Угоди про надання правової допомоги № 1/20 від 07.04.2020, ордер на надання правової допомоги серії АА №1028326 від 07.04.2020, копії рахунку № 67 від 07.04.2020, квитанції № 43 від 23.04.2020, наказу від 08.01.2020, акту наданих юридичних послуг (правової допомоги) від 15.05.2020, звіту до акту наданих юридичних послуг (правової допомоги) від 15.05.2020, довідки від 15.05.2020.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12500 грн. 00 коп. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом на їх надання. Відповідач вважає, що підготовка позову не вимагала значного обсягу роботи, оскільки адвокат був ознайомлений з позицією позивача, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а справа є не складною. Відповідач стверджує, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а також становлять надмірний тягар для нього.

Суд ставить під сумнів обґрунтованість визначення часу на збір документів у цій справі для підготовки позову тривалістю у 2,5 години та 2 години для підготовки та засвідчення документів, та визначає їх по 0,5 годин, а тому загальний обґрунтований розмір витрат складає 9000 грн. 00 коп.

Викладене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Оскільки позов задовольняється частково, на підставі ст. 129 ГПК України розподіл витрат на правову допомогу здійснюється пропорційно задоволеним вимогам, виходячи із суми 9000 грн. 00 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , м. Київ до відповідача Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахти "Гірська", м. Гірське Попаснянського району Луганської області про стягнення 124587 грн. 71 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі Відокремленого підрозділу шахта "Гірська", Луганська обл., Попаснянський р-н, м. Гірське, вул. Івана Данькова, буд. 21, ідент. код 32320594 на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 - 96000 грн. 00 коп. боргу, 6727 грн. 59 коп. 3% річних, 10713 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 1913 грн. 93 коп. судового збору та 8194 грн 79 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. У задоволенні вимог по пені відмовити.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 31.08.2020.

Суддя Н.М.Зюбанова