ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2148/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон", м. Дніпро,
до Публічного акціонерного товариства "Роганська картонна фабрика", смт Рогань Харківського району Харківської області,
про стягнення 299260,28 грн,
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон", м.Дніпро, 07.07.2020 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Роганська картонна фабрика", смт Рогань Харківського району Харківської області, про стягнення штрафу за прострочення оплати товару за Договором № 159_УП від 01.12.2017 в розмірі 270704,87 грн; процентів за користування чужими грошовими коштами за вказаним Договором у розмірі 7798,21 грн; пені за прострочення оплати товару за вказаним Договором у розмірі 20757,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договору та приписів чинного законодавства, здійснив розрахунок за багатьма партіями поставленого позивачем товару із порушенням узгоджених для оплати строків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.07.2020 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі 922/2148/20; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 03.08.2020, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що станом на день складання відзиву у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем, що підтверджується актом звірки, підписаним сторонами. Відповідач зазначив, що нарахування штрафу одночасно з пенею є незаконним, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21.08.2020 позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідача, в якому позивач не погодився з позицією відповідача та, зокрема, зазначив, що можливість одночасного стягнення пені а штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачена ч. 2 ст. 231 ГК України. Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Крім того, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У судове засідання, яке відбулося 03.09.2020, представники позивача та відповідача не з`явились.

За допомогою електронного зв`язку позивач подав до суду клопотання (вх. № 3265 від 03.09.2020) про розгляд справи без участі його представника за наявними у матеріалах справи доказами. Позовні вимоги позивач у своєму клопотанні підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

До початку судового засідання відповідачем було подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву (вх. № 20265 від 03.09.2020), в якому останній зазначив, що згідно п. 3.1 Договору поставки № 159_УП від 01.12.2017, оплата товару за договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у договорі, згідно виставленого рахунку-фактури, за фактом поставки товару на протязі 90 календарних днів з моменту підписання відповідної накладної. Виконуюча обов`язки Голови правління Коршунова С.О. не мала відповідних повноважень на підписання додаткових угод до договору, а тому відповідач вважає, що ним не було порушено умови договору поставки, усі платежі проведено належним чином.

Разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем було подано до суду клопотання (вх. № 20264 від 03.09.2020) про перенесення розгляду справи на тиждень для надання додаткових доказів до відзиву на позовну заяву, який подано до суду 03.09.2020.

З приводу наданого відповідачем відзиву на позовну заяву (вх. № 20265 від 03.09.2020), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду від 09.07.2020, якою було відкрито провадження у справі № 922/2148/20, відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України.

Копію зазначеної вище ухвали отримано відповідачем 16.07.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив Публічного акціонерного товариства "Роганська картонна фабрика" на позовну заяву було подано до суду 03.08.2020 та долучено судом до матеріалів справи.

Іншого строку для подання відзиву на позовну заяву судом встановлювалось.

Отже, другий відзив на позовну заяву (вх. № 20265 від 03.09.2020) подано відповідачем з порушенням строку, встановленого судом. Клопотання про продовження строку для подання даного відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.

Ст. 118 ГПК України визначені наслідки пропуску процесуальних строків.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку .

Заяви, скарги і документи , подані після закінчення процесуальних строків , залишаються без розгляду , крім випадків , передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, відзив на позовну заяву (вх. № 20265 від 03.09.2020) залишається без розгляду судом.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також суд роз"яснює порядок подання доказів до господарського суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У клопотанні (вх. № 20264 від 03.09.2020) про перенесення розгляду справи для надання додаткових доказів до відзиву відповідачем не зазначено причини неподання таких доказів у визначений законом строк та не заявлено відповідне клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів.

За приписами ч. 8 ст. 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Справа № 922/2148/20 розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Строк розгляду справи, що розглядається, закінчується 07.09.2020. Проте, на протязі всього часу розгляду справи відповідачем не було заявлено про необхідність подання додаткових доказів та неможливість їх подати у встановлений строк з поважних причин.

Враховуючи, що підстави для встановлення відповідачу додаткового строку для подання доказів, а також для поновлення строку розгляду справи згідно з ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, відсутні, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про перенесення розгляду справи для надання додаткових доказів не підлягає задоволенню.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що неявка представників позивача і відповідача у судове засідання не перешкоджатиме розгляду справи по суті, підстави передбачені ст. 202 ГПК України для відкладення відсутні, у зв`язку з чим визнав за можливе розглянути справу за відсутності останніх за наявними матеріалами справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, всебічно і повно дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Марафон" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Роганська картонна фабрика" (відповідач) був укладений Договір поставки № 159_УП, згідно з п. 1.1 якого позивач, як постачальник, зобов`язався постачати (передавати у власність) відповідачу, як покупцю, матеріали для гнучкої упаковки (далі - товар) партіями, в асортименті, кількості та за цінами, що визначаються відповідно до умов Договору, в свою чергу, відповідач зобов`язався приймати товар та здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, оплата товару здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений в даному Договорі, згідно виставленого постачальником рахунку-фактури, за фактом поставки товару на протязі 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

В подальшому строки відтермінування оплати поставленого товару змінювались за взаємною згодою сторін на підставі відповідних додаткових угод до Договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання Договору, позивачем було виставлено на адресу відповідача відповідні рахунки-фактури на кожну партію товару. Сторонами також були підписані всі відповідні видаткові накладні.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що загальна сума Договору складається з вартості товару, що буде поставлений постачальником покупцю згідно видаткових накладних, підписаних сторонами протягом дії даного Договору.

На підтвердження отримання товару за кожною поставкою в рамках даного Договору в належні строки, в належній якості та кількості, - ПАТ "Роганська картонна фабрика" підписало відповідні видаткові накладні та здійснило повний розрахунок за Договором, оплативши суми всіх підписаних сторонами Договору видаткових накладних.

Проте, як вбачається з банківських та бухгалтерських документів (платіжних доручень, актів звірок взаємних розрахунків), розрахунок за багатьма партіями поставленого товару був здійснений відповідачем із порушенням узгоджених для оплати строків.

Відповідно до п. 6.6 Договору, за порушення зобов`язання в частині своєчасності оплати товару за Договором покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 25% від вартості неоплаченого вчасно товару.

На підставі викладеного, позивачем було нараховано до сплати суму штрафу за прострочення оплати товару за Договором № 159_УП від 01.12.2017 в розмірі 270704,87 грн.

Згідно з п. 6.5 Договору, у разі прострочення покупцем оплати товару, поставленого постачальником за Договором, на прострочену суму нараховуються проценти, згідно ст. 536 Цивільного кодексу України, від дня поставки партії товару до моменту її фактичної оплати. В даному випадку покупець зобов`язаний сплачувати постачальнику відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 0,3% від ціни неоплаченого товару. Нарахування зазначених відсотків здійснюється відповідно до ст. 694 Цивільного кодексу України.

На підставі п. 6.5 Договору, позивачем було нараховано до сплати суму процентів за користування чужими грошовими коштами за Договором № 159_УП від 01.12.2017 в розмірі 7798,21 грн.

Крім того, відповідно до п. 6.3 Договору, покупець відповідає за прострочення оплати товару шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості невиконаних зобов`язань за кожен день прострочення платежу.

Отже, позивачем було нараховано до сплати суму пені за прострочення оплати товару за Договором № 159_УП від 01.12.2017 в розмірі 20757,20 грн.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Про нараховану суму штрафу у розмірі 270704,87 грн, суму процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 7798,21 грн, а також суму пені в розмірі 20757,20 грн за прострочення виконання ПАТ "Роганська картонна фабрика" своїх грошових зобов`язань за Договором та необхідність їх сплатити у встановлений ч.2 ст. 530 ЦК України 7-денний термін - позивач повідомив відповідача 12.06.2020, про що направив на адресу відповідача засобами поштового зв`язку вимогу вих. № 1/12/06 від 12.06.2020.

Як вбачається з роздруківки з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення, ПАТ "Роганська картонна фабрика" було отримано зазначену вимогу 16.06.2020.

Проте, станом на день подання даного позову відповідач вимогу позивача від 12.06.2020 не виконав, жодної офіційної відповіді на дану вимогу не надало.

У зв`язку із невиконанням відповідачем у встановлені законом строки вимоги позивача від 12.06.2020, керуючись п. 7.2 Договору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України сторони повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, закону, інших актів цивільного законодавства. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГКУ, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГКУ).

Так, частина 3 статті 692 ЦК України передбачає, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 625 ЦК України (частина 2) визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГКУ є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГКУ встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 230, п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення грошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

А відтак, штраф може бути застосований для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки він відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати штрафом виконання будь-якого зобов`язання.

Слід також звернути увагу, що право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено Цивільним кодексом України види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною 2 ст. 546 Цивільною кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладене вбачається, що твердження відповідача про незаконність нарахування штрафу у даному випадку є безпідставним та необґрунтованим.

Суд також вважає помилковими доводи відповідача про неправомірність одночасного стягнення пені та штрафу.

Так, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Так, за приписами частини 4 вказаної статті, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коди сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, заборона на застосування пені та штрафу прямо не встановлена законом та не випливає із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17).

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 270704,87 грн штрафу, 7798,21 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 20757,20 грн пені законними і обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 299260,28 грн, у тому числі: штраф у розмірі 270704,87 грн, проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 7798,21 грн та пеня в розмірі 20757,20 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 509, 526, 530, 546, 549, 625, 627, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 217, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Роганська картонна фабрика" (62481, Харківська область, Харківський район, смт Рогань, вул. Культури, буд. 57; ; р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" (49000, м.Дніпро, вул. Б.Хмельницького, буд. 16; ; р/ НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Восток") - штраф за прострочення оплати товару за Договором № 159_УП від 01.12.2017 в розмірі 270704,87 грн; проценти за користування чужими грошовими коштами за вказаним Договором у розмірі 7798,21 грн; пеню за прострочення оплати товару за вказаним Договором у розмірі 20757,20 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 4488,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "08" вересня 2020 р.

Суддя Н.М. Кухар