ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 серпня 2020 року Справа № 903/356/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича

та за присутності представників сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л.-представник, адвокат (довіреність №14-198 від 17.05.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4844 від 28.02.2012р.)

від відповідача: Запуговиченко О.В.-юрисконсульт першої категорії юридичного відділу ДКП "Луцьктепло", член виконавчого органу підприємства-Ради ДКП "Луцьктепло" (довіреність №19/08 від 02.01.2020р.); Скробака Р.В.-головний бухгалтер, член виконавчого органу підприємства-Ради ДКП "Луцьктепло" (довіреність №24/08 від 02.01.2020р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Державного комунального підприємства "Луцьктепло", м. Луцьк

про стягнення 26 621 683,04 грн.

Встановив: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом від 12.05.2020р. до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 26 621 683,04 грн., в тому числі 16 219 186,19 грн. основної заборгованості за отриманий на підставі Договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. природний газ, 3 124 077,03грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п. 8.2. Договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р., 5 552 380,67 грн. суми індексу інфляції та 1 726 039,15 грн. 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач засвідчував на несвоєчасному виконанні відповідачем умов Договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. в частині проведення розрахунків за отриманий природний газ, виникнення заборгованості, нарахування у зв`язку з цим пені, суми індексу інфляції та 3 % річних.

Ухвалою суду від 28.05.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.06.2020р., запропоновано сторонам вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, явку повноважних представників сторін в судове засідання визначено на власний розсуд.

Позивач в судове засідання 22.06.2020р. свого уповноваженого представника не направив.

Присутня в судовому засіданні 22.06.2020р. представник відповідача звернулась до суду з усним клопотанням про відкладення розгляду справи, пов`язаним з необхідністю надати суду відзив на позовну заяву та з огляду на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки у визначених ГПК України випадках, зокрема, строк на подання суду відзиву на позовну заяву, автоматично продовжується.

Ухвалою суду від 22.06.2020р. розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено на 13.07.2020р., запропоновано сторонам вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, явку повноважних представників сторін в судове засідання визначено на власний розсуд.

10.07.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з обгрунтовуючими відзив документами та фіскальним чеком в підтвердження надіслання останнього на адресу позивача у справі, в котрому відповідач розмір нарахованих сум пені, інфляційних та 3% річних не заперечив, однак, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 124 077,03грн. пені, 1 726 039,15 грн. 3% річних, 5 552 380,67 грн. суми індексу інфляції, а у випадку задоволення позовних вимог - максимально зменшити розмір пені.

При цьому, відповідач засвідчив наступне.

ДКП "Луцьктепло" є комунальним підприємством, яке створене і функціонує з метою задоволення потреб у його послугах та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів територіальної громади міста Луцька. Остання є власником майна підприємства. Підприємство має суспільну цінність для територіальної громади міста Луцька. Основним видом господарської діяльності ДКП "Луцьктепло" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання населення бюджетним та іншим юридичним особам міста Луцька.

На виконання рішення виконкому Луцької міської ради від 07.10.2016р. №602-1 "Про початок опалювального сезону 2016-2017 років в місті Луцьку" 31.10.2016р. ДКП "Луцьктепло" уклало з АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договір №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними бюджетними установами/організаціями.

На виконання умов договору протягом 2016 - 2019 років відповідач отримав від позивача природний газ на загальну суму 16 219 186,19 грн. Отриманий природний газ не був оплачений відповідачем повністю, оскільки при виконанні даного договору відповідач не мав можливості здійснювати своєчасну оплату отриманого природного газу з об`єктивних причин, які полягають у наступному.

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані ЗУ "Про теплопостачання" від 02.06.2005р. №2633-IV.

Посилаючись на положення ст. ст. 8, 20 ЗУ "Про теплопостачання" відповідач засвідчив, що на момент дії Договору ціна природного газу, закладена Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) у тарифі - індикативна ціна, не відповідала договірній ціні, передбаченій у Договорі.

Зокрема, в період з 2016 року по 2019 рік включно різниця між індикативною ціною та договірною ціною становила 2 585 624,30 грн. з ПДВ. Таким чином, затверджений НКРЕКП тариф на теплову енергію для категорії "Інші споживачі" був значно нижчий від фактичної вартості теплової енергії, що постачалася для споживачів цієї категорії.

Зазначена різниця між індикативною ціною та договірною ціною державою не компенсована ДКП "Луцьктешто", внаслідок чого у підприємства утворились збитки по розрахунках перед Позивачем за фактичне споживання природного газу. Водночас, до цього часу залишається невідшкодованою державою заборгованість узгодженої різниці між затвердженими тарифами та фактичними витратами підприємства на виробництво та постачання теплової енергії в сумі 6 915 277,00 грн. За період 2016-2019 роки у підприємства нараховується різниця в тарифах у розмірі 180 823 730 грн. Проте, зазначена сума не відшкодована органом, який встановлює тарифи на послуги не з вини підприємства, а у зв`язку з відсутністю рішень уповноважених органів та визнання цієї різниці на державному рівні.

Відповідно, можливими джерелами надходження коштів на підприємство, за рахунок яких ДКП "Луцьктепло" могло б оплачувати природний газ за даним Договором, були оплата споживачами отриманих послуг з теплопостачання, а також відшкодування державою різниці у тарифах.

Що стосується розрахунків споживачів за послуги з теплопостачання, то останні несвоєчасно і не в повній мірі оплачують отримані послуги.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 та умовами договорів, укладених між підприємством та споживачами на основі Типового договору, передбачено, що споживачі вносять платежі до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Щодо тих споживачів, які несвоєчасно сплачують за послуги з теплопостачання, відповідач не має юридичної можливості нараховувати та стягувати неустойку (пеню), оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Крім того, є певна частина населення, яка взагалі не сплачує за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в силу скрутного матеріального становища та з інших причин. Так, протягом 2016-2019 років борг населення за послуги з теплопостачання невпинно нарощувався та станом на 01.01.2019р. становив 133 001 041,46 грн., інших споживачів-9 749 911,43грн., заборгованість держави по субсидіях становила станом на 01.01.2018 - 97 230 687,09 грн., по пільгах станом на 01.01.2019 - 8 874 193,53 грн., а всього станом на 01.01.2019 - 170 592 270,52 грн.

Основним джерелом формування доходів підприємства є відпущена споживачам теплова енергія та надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води за відповідними тарифами.

Основним чинником збитковості є наступні причини, на які ДКП "Луцьктепло" не має впливу: значне зменшення обсягу реалізованих послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання та теплової енергії у 2019 році усім категоріям споживачів, яке становить 28%, на що вплинули погодні умови (зменшення тривалості опалювального періоду), що і спричинило невідшкодування умовно-постійних витрат підприємства (близько 52 млн.грн.); невідповідність фактичних вартостей енергоносіїв тим, які враховані у тарифі підприємства, оскільки фактична вартість електроенергії на 10% вища за враховану у тарифі, крім того оплата її передбачає авансування відповідно до вимог Закону України "Про ринок електроенергії"; фактична вартість водопостачання та водовідведення на 10% більша за враховані у тарифі; вартість транспортування природного газу виросло з 19,2 грн/тис.куб.м до 124,16 грн/тис.куб.м.; послуга розподілу природного газу збільшилась на 27,5% (з 713,5 грн/тис.куб.м зросло до 910 грн/тис.куб.м.); щомісяця НКРЕКП встановлює для ДКП "Луцьктепло" норматив розподілу коштів, які надійшли як оплата за надані послуги споживачам. Норматив перерахування коштів за природний газ, який включає як поточне споживання так і заборгованість минулих періодів, що не передбачено тарифом. Кошти, які мають відшкодовувати витрати підприємства надходять в повному обсязі.

Через вищезгадані чинники відбулось невідшкодування тарифами фактичних витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, рівень покриття витрат на теплову енергію середньозваженими тарифами за 12 місяців 2019 року склав лише 90,5 %.

При цьому умовно-постійні витрати, такі як заробітна плата, сплата податків, орендна плата і т.д. не залежать від обсягу надання послуг і мали бути сплачені протягом року.

Зазначені обставини мають об`єктивний характер та не дають можливості підприємству вчасно виконувати свої зобов`язання.

І хоча ДКП "Луцьктепло" вживає усіх, передбачених чинним законодавством заходів по стягненню заборгованості зі своїх боржників, однак вжиті заходи з незалежних від підприємства причин не призводять до повного погашення дебіторської заборгованості. За вищевказаний період ДКП "Луцьктепло" подало до стягнення державною виконавчою службою виконавчі документи на загальну суму 2 218 032,00 грн. Проте, фактично стягнуто органами державної виконавчої служби за цей період 598 тис. 868 грн., тобто лише 27 відсотків від переданих на виконання сум.

З огляду на вищезазначені обставини, ДКП "Луцьктепло" вважає, що позовна вимога AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення трьох процентів річних у сумі 1 726 039,15 грн., інфляційних втрат у сумі 5 552 380,67 грн. є безпідставною.

Щодо нарахованої позивачем пені в сумі 3 124 077,03 грн. ДКП "Луцьктепло", посилаючись на положення ст. ст. 550, 551, 617 ЦК України, ст. 233 ГК України, засвідчило, що належні до сплати штрафні санкції, є надмірно великими, порівняно зі збитками кредитора (позивача), а останній, на думку відповідача, не навів у позовній заяві жодних доказів, які б підтверджували факт понесення ним збитків у розмірі, більшому, ніж несплачена сума боргу з урахуванням інфляційних процесів у країні, внаслідок несвоєчасної оплати за природний газ Відповідачем.

Відповідач знаходиться в скрутному майновому стані, що викликаний незалежними від нього економічними обставинами (несвоєчасними та неповними розрахунками населення за послуги з теплопостачання несвоєчасним відшкодуванням державою різниці в тарифах). Фінансова діяльність підприємства відповідача за 2016 - 2019 роки є збитковою, загальна сума чистого збитку станом на 31.12.2019 становить 172 523 000,00 грн.

Неповна і несвоєчасна оплата споживачами за послуги теплопостачання. Заходи, які вживає у зв`язку з цим ДКП "Луцьктепло" (претензійно-позовна робота) не дають належних результатів через відсутність необхідних коштів на сплату судового збору та низький відсоток виконання рішень органами Державної виконавчої служби.

Стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі, на переконання відповідача, значно погіршить фінансово-економічне становища підприємства, спричинить для нього додаткові збитки, які не мають джерел покриття.

Поруч з цим, позивач не додав до своєї позовної заяви належних доказів на підтвердження свого важкого фінансового становища та реальності отриманих ним збитків.

Крім того, відповідач листом від 17.06.2020 року №2772/05 звернулося до позивача про зарахування оплати за договором №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. за рахунок переплати по іншому договору, а саме Договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019 у сумі 9 663 706,51 грн. Станом на 26.07.2020 на підставі даного звернення позивач провів коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних на вищезазначену суму. З огляду на вищевикладене підприємством 08.07.2020 направлено запит про надання акту звірки взаємних розрахунків.

Ухвалою суду від 13.07.2020р. розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено на 06.08.2020р. та продовжено позивачу строки для подання письмових пояснень на відзив на позовну заяву.

03.08.2020р. на адресу суду від представника позивача, адвоката Безпалюк О.Л., надійшла відповідь на відзив від 03.08.2020р. з викладенням пояснень та аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та доказами в підтвердження надіслання останньої на електронну адресу відповідача, в котрій позивач позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та даній відповіді на відзив.

При цьому, позивач заперечив стосовно клопотання відповідача щодо зменшення неустойки, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів, а неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки.

Ухвалою суду від 06.08.2020р. було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 27.08.2020р.

В судовому засіданні 27.08.2020р. судом було постановлено протокольну ухвалу про оголошення в судовому засіданні перерви до 31.08.2020р., зокрема, з метою надання позивачу можливості узгодити питання проведення між сторонами взаємозаліків здійснених розрахунків (зарахування здійсненої відповідачем переплати в сумі 9 663 706,51грн. за договором №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. в рахунок зменшення боргу ДКП "Луцьктепло" за договором №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. на відповідну суму 9 663 706,51грн.).

27 серпня 2020 року на електронну адресу господарського суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання від 27.08.2020р. №39/5-1398-20 в якому заявник просив суд забезпечити участь його представника в судовому засіданні 31.08.2020р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою суду від 27.08.2020р. відповідне клопотання було задоволено.

В судовому засіданні 31.08.2020р. представник позивача надав суду пояснення, в котрих вказав, що після звернення позивача з позовом до суду та після відкриття судом провадження у даній справі ДКП "Луцьктепло" звернулось до АТ "НАК "Нафтогаз України" з листом №2172/05 від 17.06.2020р. та листом №2425/05 від 08.07.2020р. про зарахування переплати в сумі 9 663 706,51грн., здійсненої згідно договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. в рахунок зменшення боргу ДКП "Луцьктепло" перед АТ "НАК "Нафтогаз України", котрий виник у відповідача внаслідок невиконання умов договору №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р., а також проведення у зв`язку з цим між сторонами відповідної звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2020р.

Таким чином, згідно пояснень представника позивача, станом на 31.08.2020р. згідно даних оперативного бухгалтерського обліку АТ "НАК "Нафтогаз України", сума основного боргу відповідача по договору №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. становить 6 555 479,68грн.

З огляду на викладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 16 957 976,53 грн., в тому числі 6 555 479,68 грн. основної заборгованості за отриманий на підставі Договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. природний газ, 3 124 077,03грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п. 8.2. Договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р., 5 552 380,67 грн. суми індексу інфляції та 1 726 039,15 грн. 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Присутні в судовому засіданні 31.08.2020р. представники відповідача засвідчили, що 17.06.2020р. та 08.07.2020р. відповідачем на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" було скеровано лист від 17.06.2020р. №2172/05 з пропозицією зарахування переплати в сумі 9 663 706,51грн., здійсненої по договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. в рахунок зменшення заборгованості ДКП "Луцьктепло" перед позивачем, яка виникла за договором №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків, складеного та підписаного сторонами за результатами проведення звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем по договору поставки №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. станом на 30.06.2020р. та на даний час становить 6 555 479,68грн.

Водночас, просили суд максимально зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач з відповідача.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В даному випадку, відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.07.2020р. №2445108 та в судовому засіданні 31.08.2020р. фактично визнає позов в частині наявності основної заборгованості в розмірі 6 555 479,68грн., однак засвідчує на наявності підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені.

Відповідно до ч. 6 ст. 46 ГПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що в даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним комунальним підприємством "Луцьктепло" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №4874/1617-БО-2, згідно з умовами п.п. 1.1.-1.4. котрого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було взято на себе зобов`язання щодо поставки споживачеві у 2016-2017 роках природного газу, а Державним комунальним підприємством "Луцьктепло", в свою чергу, зобов`язання відносно проведення його оплати на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим договором постачається імпортований газ за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на митну територію України.

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 10560 тис. куб. метрів, в т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): жовтень - 900, листопад - 1200, грудень - 2000, IV кв. 2016 р. - 4100, січень - 2500, лютий - 2000, березень - 1960, I кв. 2017 р. - 6460. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2. цього договору. Планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі +- 5 відсотків, підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. (п.п. 2.1.-2.4. договору).

У відповідності до п.п. 3.1.-3.4. договору постачальник передає споживачу природний газ у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання- передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 4.1. цього договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494.

Ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для Сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни. Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5 916,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7 099,20 грн. У разі зміни на офіційному веб-сайті постачальника цін на газ, вони є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний місяць поставки і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в розділі 13 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо. У разі, якщо споживач не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про ринок природного газу". Реалізація природного газу споживачеві здійснюється за умови: - наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); - виконання споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 р. поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.п. 5.1.-5.5. договору).

У відповідності до п.п. 6.1.-6.5. цього договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання"; в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості. Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі. Оплата споживачем вартості наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування здійснюється з урахуванням положень пункту 3.8 цього договору з урахуванням таких особливостей: - споживач сплачує постачальнику вартість наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування протягом п`яти банківських днів з дня отримання рахунка постачальника; - оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, який зазначається в надісланому споживачеві рахунку із призначенням платежу. У разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем вартості послуги з балансування оператора газотранспортної системи згідно із складеним постачальником та надісланим споживачеві рахунком споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та законодавством.

Згідно пункту 8.2. цього договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків-до їх повного здійснення.

Даний договір підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Додатковою угодою №1 від 31.10.2016 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Викласти пункт 5.2 розділу 5 "Ціна газу" договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000 куб.м. за цим договором з 01 листопада 2016 року становить 6 819,00грн., крім того ПДВ (20%) - 1 363,80 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ-8 182,80 грн.".

Згідно п. 3 Додаткової угоди дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 листопада 2016 року.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Додатковою угодою №2 від 22.11.2016 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Викласти пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000 куб.м. за цим договором з 01 грудня 2016 року становить 7 148,00грн., крім того ПДВ (20%) - 1 429,60 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ-8 577,60 грн.".

Згідно п. 3 Додаткової угоди дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 грудня 2016 року.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Додатковою угодою №3 від 30.12.2016 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Викласти пункт 5.1 статті 5 "Ціна природного газу" договору в наступній редакції: "5.1. Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758".

2.Викласти пункт 5.2 розділу 5 "Ціна природного газу" договору в наступній редакції: "5.2. Ціна за 1000 куб.м. за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4 942,00грн., крім того ПДВ (20%). До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ-5 930,40 грн.".

3.Виключити п. 5.3. договору, відповідно п.5.4. та п.5.5. вважати пунктами 5.3. та 5.4. договору.

Згідно п. 5 Додаткової угоди дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 23 грудня 2016 року.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Додатковою угодою №4 від 23.01.2017 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1. Доповнити розділ 1 "Предмет договору" після пункту 1.2. пунктом 1.3. в наступній редакції: "1.3. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно".

2. Вважати пункт 1.3. розділу 1 "Предмет договору" відповідно пунктом 1.4. цього договору.

3. Викласти пункти 2.3., 2.4. та 2.5. розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники газу" абзацом в наступній редакції:

"2.3. Перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п.2.1., може змінюватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу.

2.4. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ±5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання - передачі природного газу, відповідно до п.3.4. цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

2.5. У разі коли протягом дії договору у споживача в окремих точках комерційного обліку з`являється інший постачальник/постачальники природного газу, споживач зобов`язаний не менше ніж за 15 днів письмово повідомити про це постачальника, зазначивши в листі ЕІС-коди точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання природного газу за цим договором. Споживач також зобов`язаний надати додаткову угоду щодо зміни планового обсягу за цим договором".

4. Замінити в пункті 3.3. розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу" слова "Приймання-передача" словом "Використання споживачем".

5. Доповнити пункт 7.1 розділу 7 "Права та обов`язки сторін" пунктом 5 в наступній редакції:

5) безоплатно отримувати інформацію, визначену Законом України "Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання, водовідведення".

6. Викласти підпункти 3) 4) та 5) пункту 7.4 розділу 7 "Права та обов`язки сторін" в наступній редакції:

"3) публікувати на своєму офіційному веб-сайті інформацію про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, наявні способи досудового розв`язання спорів з постачальником, контактні дані і режим роботи кожної контактної точки (телефони співробітників постачальника, відповідальних за укладання договору, підписання актів приймання-передачі природного газу, стану розрахунків за використаний природний газ із зазначенням їх електронних адрес, тощо);

4) повідомити споживача про намір внесення змін до договору постачання природного газу не пізніше ніж за 30 днів до запланованого набрання чинності таких змін. Така інформація може бути надана споживачу в будь-який спосіб: розміщення на веб-сайті постачальника, відправлення електронного повідомлення на електронну пошту споживача, письмове повідомлення тощо;

5) забезпечити споживача прозорими та простими способами досудового вирішення спорів, розглянути скарги споживача і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду".

7. Викласти підпункт 1) пункту 11.3 розділу 11 "Інші умови" в наступній редакції:

"1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.5, пунктах 11.5 та 11.6 цього договору".

8. Додати до розділу 11 "Інші умови" пункт 11.9 в наступній редакції:

"11.9 При укладанні споживачем договору постачання природного газу з іншим постачальником (відмінним від постачальника із спеціальними обов`язками) цей договір на період постачання газу новим постачальником не розривається, а може бути припинений в частині постачання природного газу на період поставки газу новим постачальником за рішенням споживача, про що споживач письмово інформує постачальника".

Згідно п. 10 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності і діє з дати її підписання сторонами.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Додатковою угодою №5 від 31.03.2017 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили:

1.Додати пункт 2.1. розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору абзацом у наступній редакції:

"Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 485 тис.куб.м., у т.ч. по місяцях: квітень - 105, травень - 105, червень - 95, ІІ кв. - 305, липень - 55, серпень - 55, вересень - 70, ІІІ кв. - 180.

2. Викласти пункт 2.9 розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору абзацом у наступній редакції:

"2.9. Фізико-хімічні показники природного газу, який передається постачальником споживачеві у пунктах приймання-передачі, зазначені у пункті 3.1 цього договору, повинні відповідати вимогам, визначеним розділом ІІІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 №2493 та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494".

3. Видалити абзац перший пункту 3.2 розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу".

4. Викласти пункти 5.1 та 5.2 розділу 5 "Ціна газу" договору у наступній редакції:

"5.1. Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 №187. Станом на 01 квітня 2017 року ціна на природний газ становить 4 942,00 грн. за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України. До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 7 907,20 грн., крім того ПДВ - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн.".

5. Додати пункт 5.3. розділу 5 "Ціна газу" договору абзацом у наступній редакції:

"-дотримання інших вимог пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2017 № 187".

6. Замінити в пункті 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21% річних" на "16,4% річних".

7. Викласти розділ 12 "Строк дії договору" договору у наступній редакції:

"12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Згідно п. 9 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. позивачем в період жовтня 2016 року-вересня 2017 року було передано, а відповідачем прийнято та в подальшому спожито, природного газу в обсязі 9 050,615 тис.куб.м., загальною вартістю 63 104 745,19 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. на суму 5 190 807,25 грн., від 30.11.2016р. на суму 10 650 740,66 грн., від 31.12.2016р. на суму 13 339 477,98 грн., від 31.01.2017р. на суму 10 665 551,60 грн., від 28.02.2017р. на суму 11 638 605,71 грн., від 31.03.2017р. на суму 5 956 902,96 грн., від 30.04.2018р. на суму 2 954 857,38 грн., від 31.05.2017р. на суму 806 695,70 грн., від 30.06.2017р. на суму 624 817,45 грн., від 31.07.2017р. на суму 397 384,25 грн., від 31.08.2017р. на суму 261 032,48 грн., від 30.09.2017р. на суму 617 871,77 грн.

Судом встановлено, що зазначені Акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів, містять всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. впродовж жовтня 2016 року - вересня 2017 року господарських операцій.

Передача позивачем природного газу у вказаних об`ємах та його отримання відповідачем не заперечується представником Державного комунального підприємства "Луцьктепло" у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні.

Пунктом 6.1 договору сторонами було передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, ДКП "Луцьктепло" взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) не виконувало неналежним чином, чим порушило п.6.1 Договору.

Так, відповідач оплатив 46 885 559,00 грн., що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення 16 219 186,19 грн. суми заборгованості по сплаті отриманого природного газу, сум пені, суми індексу інфляції та 3% річних.

Зазначене підтверджено розрахунком позивача та довідкою по операціях за договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між сторонами був укладений договір, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Договір постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання- відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р., відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу газу, його отримання ДКП "Луцьктепло" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність на момент пред`явлення до суду позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 16 219 186,19 грн. Сума боргу повністю підтверджена наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Поруч з цим, як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача з позовом до суду, 17.06.2020р. та 08.07.2020р. відповідачем на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" були скеровані листи від 17.06.2020р. №2172/05 та від 08.07.2020р. №2425/05 про зарахування переплати в сумі 9 663 706,51грн. по договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. на договір №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. та надання акту звіряння розрахунків між ДКП "Луцьктепло" та АТ "НАК "Нафтогаз України" станом на 30.06.2020р.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту звіряння розрахунків, складеного та підписаного сторонами внаслідок проведення звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем по договору поставки №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. станом на 30.06.2020р. становить 6 555 479,68грн.

На проведенні вказаних зарахувань коштів також було засвідчено присутніми в судовому засіданні представниками сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Зважаючи на те, що відповідач (у період після звернення позивача до суду з позовом та після відкриття судом провадження у справі) звернувся до позивача з листом про зарахування переплати в сумі 9 663 706,51грн. по договору №2040/1920-БО-2 від 23.09.2019р. на договір №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. та здійснення такого зарахування позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору з покладенням на відповідача обов`язку відшкодування позивачу понесених в цій частині позову витрат (сплата судового збору).

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 555 479,68грн. заборгованості, а в позові в частині стягнення з відповідача 9 663 706,51грн. заборгованості провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у ДКП "Луцьктепло" у певні періоди заборгованості по оплаті газу стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу суми пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також процентів річних та суми індексу інфляції, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У встановлені п. 6.1. договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. строки відповідач за отриманий природний газ з позивачем не розрахувався, що стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу 3 124 077,03 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті природного газу згідно п. 8.2. договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. за період з 26.11.2016р. по 25.04.2018р. (по кожному акту окремо), 5 552 380,67 грн. суми індексу інфляції за період з січня 2017 року по вересень 2019 року (включно) та 1 726 039,15грн. 3% річних за період з 26.11.2016р. по 24.10.2019р., нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов`язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 5 552 380,67 грн. суми індексу інфляції за період з січня 2017 року по вересень 2019 року (включно) та 1 726 039,15грн. 3% річних за період з 26.11.2016р. по 24.10.2019р.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо - з 16 по 31 число - вона індексується починаючи з наступного місяця.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних та суми індексу інфляції, перевіривши методику та періоди їх нарахування за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН", суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначеному позивачем розмірі.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача 3 124 077,03 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п. 8.2. договору №4874/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016р. за період з 26.11.2016р. по 25.04.2018р. (по кожному акту окремо).

Згідно п. 8.2. договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Поруч з цим, Додатковою угодою №5 від 31.03.2017 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили замінити в пункті 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21% річних" на "16,4% річних".

Згідно п. 9 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим кодексом. Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку сторони у п. 8.2 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. визначили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Поруч з цим, Додатковою угодою №5 від 31.03.2017 року до договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. сторони погодили замінити в пункті 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21% річних" на "16,4% річних".

Згідно п. 9 цієї додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 квітня 2017 року.

Отже, сторони у п. 8.2 договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання споживачем умов договору щодо строків оплати вартості поставленого природного газу. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 8.2 не визнавався. Відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманого природного газу не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Відтак, за прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті за отриманий відповідачем природний газ, згідно перевіреного судом розрахунку позивача, останнім було нараховано відповідачу 3 124 077,03 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п. 8.2. договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р. за період з 26.11.2016р. по 25.04.2018р. (по кожному акту окремо), яка є арифметично вірною, підставною та такою, що підлягає до стягнення.

Водночас, відповідачем відповідно до положень статті 83 ГПК України у відзиві на позовну заяву від 10.07.2020р. №2445108 заявлено клопотання про максимальне зменшення розміру нарахованої до стягнення пені.

У відзиві відповідач просить максимально зменшити розмір, заявленої до стягнення, посилаючись на те, що штрафні санкції є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що викликане незалежними від нього економічними обставинами (несвоєчасними та неповними розрахунками населення за послуги з теплопостачання, несвоєчасним відшкодуванням державною різниці в тарифах), на те, що позивач не додав належних доказів на підтвердження свого важкого фінансового становища та реальності отриманих ним збитків.

На підтвердження клопотання відповідачем додано до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість з рахунку 647 з жовтня 2016 року по червень 2020 року, довідку про заборгованість по категоріях споживачів з 01.11.2016 по 01.01.2019, звіти про фінансові результати за 2016-2019 роки, довідки про претензійно-позовну роботу за 2017-2019 роки.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Крім цього, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Підприємство "Луцьктепло" є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг населенню та підприємствам, установам, організаціям. Підприємство спрямовує свою діяльність на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на експлуатацію обслуговування, поточний та капітальний ремонт котелень і теплових мереж та здійснює забезпечення мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами з теплопостачання.

Фінансова діяльність підприємства за 2016 -2019 роки є збитковою, загальна сума чистого збитку станом на 31.12.2019р. становить 172 523 000,00грн., що підтверджується звітами про фінансові результати за 2016 -2019 роки.

Заборгованість перед ДКП "Луцьктепло" з різниці в тарифах становить 180823730 грн.

Заборгованість населення станом на 01.01.2019 становить 133 001 041,46 грн., заборгованість держави по субсидіях станом на 01.01.2018р. становила 97 230 687,09 грн., по пільгам станом на 01.01.2019 - 8 874 193,53 грн., інші споживачі - 9 749 911,43 грн., разом 170 592 270,52 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по категоріях споживачів з 01.11.2016 по 01.01.2019.

Підприємством ведеться претензійно-позовна робота, показники якої наведено в довідках, приєднаних відповідачем до матеріалів справи. Але, як зазначає відповідач у відзиві, вона не дає належного результату через відсутність коштів на сплату судового збору та низький відсоток виконання рішень судів органами Державної виконавчої служби.

Враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача як комунального підприємства, що забезпечує мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами теплопостачання, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №4874/1617-БО-2 від 31.10.2016р., відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, визнання позову відповідачем в частині основного боргу, а також те, що плата за спожитий природний газ залежить від оплати за теплову енергії підприємствами, організаціями та іншими споживачами, суд на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вважає можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути її з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в розмірі 1 562 038,52грн. (3 124 077,03 х 50%).

В частині стягнення пені в розмірі 1 562 038,51 грн. слід відмовити в задоволенні позову в зв`язку із зменшенням судом розміру пені.

Доводи позивача про те, що відсутність коштів через несвоєчасність розрахунків контрагентів відповідача та інші обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не приймаються судом до уваги, оскільки ці обставини не є єдиними підставами для зменшення розміру пені, а оцінені судом в сукупності з іншими.

Разом з цим, зменшуючи розмір пені лише на 50%, суд врахував принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін, те, що НАК "Нафтогаз Україна" є підприємством державного сектора економіки, об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - часткове задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України в повному розмірі за рахунок Державного комунального підприємства "Луцьктепло".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Гулака-Артемовського, будинок 20, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) 6 555 479,68 грн. заборгованості, 1 562 038,52 грн. пені, 1 726 039,15 грн. трьох процентів річних, 5 552 380,67 грн. суми індексу інфляції, а всього 15 395 938,02 грн., а також 399 325,25 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. В позові в частині стягнення 1 562 038,51 грн. пені відмовити.

4.Провадження у справі в частині стягнення 9 663 706,51грн. заборгованості закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

5. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 02.09.2020р.

Суддя В. А. Войціховський