ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.20 Справа № 917/884/20

Господарський суд Полтавської області в складі судді Іванко Л.А., після виходу з лікарняного, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕПОТ ОЙЛ", 25030, м.Кропивницький, вул. Бєляєва, 25, корп. 1, ідент. код 41745454

до відповідача Приватного підприємства "ПОЛТАВАБУДЦЕНТР", 36017, м.Полтава, вул. Лісозахисна, буд. 14, ідент. код 24565511

про стягнення 1005943,57 грн.

встановив :

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Депот Ойл" (далі - позивач) до приватного підприємства "Полтавабудцентр" (далі - відповідач) про стягнення 1005943,57 грн. заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів № 112 від 01.07.2019 року, з яких: 746583,20 грн. - основний борг, 119681,32 грн. - пеня, 117550,07 грн. - 19,5 відсотків річних; 22128,98 грн. - інфляційні.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов"язань за Договором поставки нафтопродуктів № 112 від 01.07.2019 року, що зумовило виникнення заборгованості в заявленій до стягнення сумі, а також нарахування пені, річних та інфляційних витрат.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.06.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Депот Ойл" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/884/20, клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, та запропоновано сторонам подати суду заяви по суті справи, а саме:

- встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов, оформленого згідно з вимогами ст.165 ГПК України 15 днів з дня вручення даної ухвали;

- встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечень на відповідь на відзив - до 03.07.2020 року;

-встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив 10 днів з дати отримання відзиву.

Копію ухвали господарського суду від 03.06.2020 року, надіслану сторонам в порядку, визначеному ст.242 ГПК України отримано останніми, що підтверджується розпискою в поштових повідомленнях (додаються).

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

За приписами ст.248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства").

В свою чергу, в силу п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби" визначено, що процесуальні строки у визначених ГПК України випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України якого передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" N 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, суддя, після виходу з відпустки та лікарняного вважає за можливе розглянути справу № 917/884/20 по суті за наявними в ній документами.

За ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч.2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Депот Ойл" (далі позивач, продавець) та приватним підприємством "Полтавабудцентр" (далі - покупець, відповідач) укладено Договір "поставки нафтопродуктів" №112 (далі Договір), відповідно п.1.1. якого продавець зобов`язується протягом строку дії цього Договору на замовлення покупця, за умови підтвердження, поставляти та передавати у власність (господарське відання) покупця паливно-мастильні матеріали (надалі-Товар), а покупець зобов"язується приймати Товар та оплачувати його на умовах цього Договору.

Згідно п.2.1 Договору продавець направляє рахунок покупцю (рахунок-фактуру) на замовлену партію ПММ. В рахунку вказується марка ПММ, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість ПММ. Покупець проводить оплату згідно рахунків продавця.

Покупець зобов"язаний проводити своєчасну оплату замовленої партії ПММ (п.3.2 Договору)

Згідно п.4.3 Договору право власності на товар виникає у покупця в момент передачі йому товару згідно накладних.

У випадку несвоєчасної оплати товару покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення від суми отриманого, але не оплаченого товару (ПММ) (п.6.1 Договору).

Згідно п.6.3 Договору сторони дійшли згоди, що при несвоєчасній оплаті товару (порушення п.3.2) не зарахована грошова сума є сума якою користується покупець та належить продавцю і за час користування продавець має право нарахувати, а покупець в такому випадку зобов"язується сплатити відсотки за час користування коштами продавця в розмірі 19,5% річних згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

В п.7.2 Договору визначено, що останній набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року, а в частині розрахунку за товар до повного його виконання.

Як вказує позивач, на виконання умов Договору ТОВ "Депот Ойл" поставило відповідачу паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО,3,III в кількості 38300 літрів за ціною 18,42 грн. на загальну суму 846583,20 грн., про що свідчить видаткова накладна № РН-0000651від 13.08.2019 року, товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів № 651 від 13.08.2019 року.

Зазначені накладні на відпуск нафтопродуктів містять підписи представників сторін, скріплені печатками юридичних осіб. Зауважень чи інших застережень щодо якості товару чи його кількості матеріали справи не містять.

Разом з цим, відповідач оплатив отриманий Товар лише частково:

- 50000,00 грн. - згідно платіжного доручення № 2317 від 30.10.2019 року (додається);

- 50000,00 грн. - згідно платіжного доручення № 2395 від 08.11.2019 року (додається).

Отже, в зв`язку з порушенням покупцем умов договору в частині оплати товару у нього виникла заборгованість перед продавцем у сумі 746583,20 грн.

Відповідач вказану заборгованість не заперечує та не спростовує.

З метою досудового врегулювання спору, ТОВ "Депот Ойл" направило ПП "Полтавабудцентр" претензію вих.№180 від 29.11.2019 року з вимогою виконати належним чином зобов`язання за Договором та перерахувати на його рахунок заборгованість у розмірі 746583,2 грн. Проте відповідач направлену на його адресу претензію залишив без задоволення, заборгованість в сумі 746583,20 грн. не сплатив, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

На підставі викладеного, в зв`язку з неналежним виконанням умов Договору позивач просить стягнути з відповідача 746583,20 грн. - основного боргу, 119681,32 грн. - пені, 117550,07 грн. - 19,5 відсотків річних; 22128,98 грн. - інфляційні.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що строк виконання обов`язку відповідача зі сплати за поставлений йому товар настав, проте, відповідач товар оплатив частково, в зв`язку з чим, заборгованість відповідача складає 746583,20 грн.

Відповідач факт поставки товару позивачем, часткової оплати товару та розмір основного боргу не заперечує.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 746583,20 грн. є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 119681,32 грн. пені (п. 6.1 Договору) та 117550,07 грн. - 19,5 відсотків річних (п.6.3 Договору), суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір сум відповідає вимогам законодавства та Договору, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

При перевірці заявлених позивачем до стягнення інфляційних в сумі 22128,98 грн. судом встановлено, що розраховані позивачем інфляційні не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в розмірі 22128,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 15089,15 грн. судового збору за платіжним дорученням № 243 від 26.05.2020 р.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Полтавабудцентр" (36017, м.Полтава, вул. Лісозахисна, буд. 14, ідент. код 24565511) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Депот Ойл" (25030, м.Кропивницький, вул. Бєляєва, 25, корп. 1, ідент. код 41745454) 746583,20 грн. основного боргу, 119681,32 грн. пені, 117550,07 грн. - 19,5 відсотків річних; 22128,98 грн. - інфляційних та 15089,15 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.