РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020Справа № 910/7135/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОДЖИСТИК ЮКРЕЙН" (вул. О. Гончара, б. 41, літера "А", офіс 311, м. Київ, 01054)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" (вул. Чорновола, б. 41, офіс 307, м. Київ, 01135)

про стягнення 68 592,67 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОДЖИСТИК ЮКРЕЙН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" про стягнення 72 377,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 № 910/7135/20 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

09.06.2020 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з позовною заявою у новій редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати послуг перевезення вантажів за договором перевезення автомобільним транспортом № 18/10/2018-Л від 18.10.2018, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача борг у розмірі 53 910,70 грн, пеню у розмірі 9 110,16 грн, інфляційні витрати у розмірі 3 504,21 грн та 3% річних у розмірі 2 067,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 відкрито провадження у справі № 910/7135/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строк на подання документів.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/7135/20 від 15.06.2020 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а отже, не скористався наданими йому процесуальними правами, ураховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОДЖИСТИК ЮКРЕЙН" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" (замовник) укладено договір перевезення автомобільним транспортом № 18/10/2018-Л (надалі також - договір).

За умовами п. 1.1 договору, в порядку, строки та на умовах, встановлених нормами чинного законодавства України та положеннями даного договору, Перевізник приймає на себе зобов`язання надати Замовнику послуги з перевезення (доставки) вантажу (зернові, олійні культури та продукти їх переробки, інші вантажі за домовленістю Сторін), далі по тексту - «Вантаж», з подальшою передачею зазначеного Вантажу уповноваженій особі, далі за текстом - «Послуги», а Замовник зобов`язується оплатити Перевізнику вартість наданих Послуг.

За приписами пунктів 2.1-2.4 договору, асортимент і кількість Вантажу, вимоги до технічних характеристик транспортних засобів, що використовуються для надання Послуг в рамках даного Договору, місце і умови навантаження, пункт призначення, маршрут, терміни (строки) та інші умови надання Послуг в рамках даного Договору, обумовлюються Сторонами у відповідних Транспортних заявках (Додаток № 1 до даного Договору), що з дати їх підписання та скріплення печатками Сторін є невід`ємною складовою частиною даного Договору.

Відправка Транспортних заявок Замовником Перевізнику в рамках даного Договору допускається з використанням факсу та/або електронної пошти (з подальшим обміном оригіналами) за наступними адресами: .

Факт прийняття Перевізником Вантажу в рамках даного Договору підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Факт належного надання Послуг в рамках даного Договору підтверджується відповідними Актами прийому-передачі Послуг, що оформлюються по кожній з виконаних Транспортних заявок.

Відповідно до п. 4.1 договору, вартість послуг за перевезення становить суму витрат і суму винагороди Перевізника та встановлюється Сторонами окремо в кожній з Транспортних заявок виходячи з розрахунку вартості перевезення однієї тони Вантажу за узгодженим Сторонами у такій Транспортній заявці маршруті. Відстані перевезення обраховуються відповідно до даних GPS - трекерів (за наявності).

Замовник здійснює оплату Послуг за даним Договором на підставі наступних документів: рахунок-фактура (оригінал); товарно-транспортна та видаткова накладна (копія); акт виконаних робіт (оригінал). (п. 4.2 договору)

Згідно з п. 4.3 договору, вартість перевезення вантажу залежить від ціни дизельного палива. У разі зміни ціни на паливо, ціна послуг за перевезення тони вантажу змінюється пропорційно відсотку подорожчання/здешевлення, але в будь-якому разі додатково визначається в Додатку № 2, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 4.7 договору, розрахунок проводиться за виконані роботи попереднього періоду, при умові надання в повному обсязі та належно оформлених оригіналів документів, вказаних у п. 4.2, протягом 3-х банківських днів від дати підписання актів виконаних робіт.

У випадку порушення строків оплати наданих Послуг, замовник сплачує Перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого перевезення. (п. 5.8.3 договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору позивач надав послуги з перевезення, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000333, № ОУ-0000335, № ОУ-0000337; № ОУ-0000338; № ОУ-0000339; № ОУ-0000340; № ОУ-0000341; № ОУ-0000342; № ОУ-0000343; № ОУ-0000344; № ОУ-0000345; № ОУ-0000346; № ОУ-0000347; № ОУ-0000348; № ОУ-0000349; № ОУ-0000353; № ОУ-0000354; № ОУ-0000355; № ОУ-0000356; № ОУ-0000357; № ОУ-0000358 та № ОУ-0000359.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату отриманих послуг з перевезення у повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 53 910,70 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 067,60 грн, інфляційні у розмірі 3 504,21 грн грн та пеню у розмірі 9 110,16 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору у жовтні-листопаді 2018 року позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000333, № ОУ-0000335, № ОУ-0000337; № ОУ-0000338; № ОУ-0000339; № ОУ-0000340; № ОУ-0000341; № ОУ-0000342; № ОУ-0000343; № ОУ-0000344; № ОУ-0000345; № ОУ-0000346; № ОУ-0000347; № ОУ-0000348; № ОУ-0000349; № ОУ-0000353; № ОУ-0000354; № ОУ-0000355; № ОУ-0000356; № ОУ-0000357; № ОУ-0000358 та № ОУ-0000359 на загальну суму 522 851,94 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Однак, вказані послуги відповідач оплатив частково на суму 468 941,24 грн, що останнім не заперечується.

12.07.2019 позивач направив відповідачу претензію № 12-7/19 від 12.07.2019 на суму 53 910,70 грн та акт звірки взаєморозрахунків, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною.

29.04.2020 позивач повторно направив відповідачу претензію № 27-04/2020 про погашення заборгованості у розмірі 53 910,70 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною.

Однак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" грошових коштів позивачу в розмірі 53 910,70 грн.

За наведених вище обставин суд встановив, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату замовленого перевезення, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 53 910,70 грн, факт існування якої позивачем належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 067,70 грн та інфляційні в розмірі 810,92 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за період прострочення з 07.02.2019 по 18.05.2020, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі у зв`язку з правильним розрахунком позивача.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних за період прострочення з 07.02.2019 по 30.04.2020, суд встановив, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, адже в період прострочення позивачем включено місяць лютий 2019 року. Оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, то у цьому випадку правильним періодом прострочення буде період з 01.03.2019 по 30.04.2020, за який інфляційне збільшення заборгованості становить 2 184,94 грн. У зв`язку з цим, позовні вимоги про стягнення інфляційних підлягають частковому задоволенню на суму 2 184,94 грн.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за період прострочення з 07.02.2019 по 07.08.2019 у розмірі 9 110,16 грн.

За приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

У п. 5.8.3 договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати наданих Послуг, замовник сплачує Перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого перевезення.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, суд зазначає, що позивач неправильно визначив початок періоду прострочення відповідача, оскільки він не відповідає п. 4.7 договору. У зв`язку з цим, з огляду на дані акту звірки взаємних розрахунків, при визначенні правильного періоду та сум боргу суд бере до уваги акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000358 від 22.11.2018 та № ОУ-0000359 від 23.11.2018. За цими актами період прострочення відповідача та перебіг строку нарахування пені починається відповідно 28.11.2018 та 29.11.2018 та закінчується через шість місяців, тобто, 28.05.2019 та 29.05.2019.

Отже, враховуючи визначений позивачем період прострочення, нарахування пені суд здійснює з 07.02.2019 по 28.05.2019 на суму 14 184,30 грн та з 07.02.2019 по 29.05.2019 на суму 39 686,40 грн.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 5 887,09 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач належними та більш вірогідними доказами факту невиконання своїх зобов`язань за договором не спростував, заперечень не навів.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-АГРО" (вул. Чорновола, б. 41, офіс 307, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39534502) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС ЛОДЖИСТИК ЮКРЕЙН" (вул. О. Гончара, б. 41, літера "А", офіс 311, м. Київ, 01054, ідентифікаційний код 41209291) борг у розмірі 53 910,70 грн, 3% річних у розмірі 2 067,60 грн, інфляційні у розмірі 2 184,94 грн, пеню у розмірі 5 887,09 грн та судовий збір у розмірі 1 962,80 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.09.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко