ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Справа № 915/614/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику сторін

справу № 915/614/20

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЮКОЙЛ",

вул. Базова, 3 А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69014;

до державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод",

вул. 1 Слобідська, 120, м. Миколаїв, 54017;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 40225 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "СП ЮКОЙЛ" пред`явлено позов про стягнення з державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (далі - ДП "МБТЗ") грошових коштів у загальній сумі 40225 грн. 80 коп., із яких: 24191 грн. 04 коп. - основний борг; 10539 грн. 16 коп. - пеня; 1909 грн. 77 коп. - 3 % річних; 3585 грн. 83 коп. - інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання ДП "МБТЗ" грошових зобов`язань за укладеним з позивачем договором від 13.08.2015 № 1297/2015-ОС поставки (далі - договір), а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленої позивачем продукції, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню у порядку п. 6.3 договору, та здійснено нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ТОВ "СП ЮКОЙЛ" також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Ухвалою від 18.05.2020 відкрито провадження в даній справі та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

ДП "МБТЗ" у відзиві від 04.06.2020 позовні вимоги визнало в частині стягнення основного боргу, при цьому зазначивши, що указана заборгованість виникла за договором від 13.08.2015 № 1298/2015-ОС.

При цьому відповідач вважає не підлягаючими задоволенню вимоги про стягнення з нього нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, ? так як надані позивачем розрахунки цих нарахувань виконані за невірний період прострочення та всупереч приписів законодавства.

Крім того, ДП "МБТЗ" заявило про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

ТОВ "СП ЮКОЙЛ" у відповіді на відзив від 12.06.2020 зазначило, що між сторонами у справі існував лише один договір поставки ? від 13.08.2015 № 1297/2015-ОС, а зазначення у частині документів щодо цього договору номера № 1298/2015-ОС є друкарською помилкою.

Позивач також зазначив, що, на його думку, позов поданий без порушення строку позовної давності щодо стягнення пені; твердження ТОВ "СП ЮКОЙЛ" про невідповідність розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат періоду існування заборгованості та законодавчим нормам позивач вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Сторонами у справі укладено договір від 13.08.2015 № 1297/2015-ОС поставки (далі - договір), з урахуванням до нього додаткових угод від 31.12.2016 № 1, від 31.12.2017 № 2 та від 28.12.2018 № 3, у відповідності до умов якого ТОВ "СП ЮКОЙЛ" (постачальник) зобов`язалося поставити, а ДП "МБТЗ" (покупець) - прийняти та оплатити продукцію, кількість, ціна за одиницю, асортимент, технічні характеристики якої визначені у специфікаціях, що з моменту їх підписання та скріплення печатками є додатками до договору та невід`ємними його частинами (п. 1.1 договору).

Поставка продукції здійснюється за цінами, що визначені у специфікаціях, що прийняті до оплати і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою продукції (п. 3.1 договору).

У відповідності до п. 3.2 договору, ціна на продукцію може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін; змінна ціни після оплати продукції (в тому числі часткової) не допускається.

Згідно п. 4.1 договору, оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка).

Передплата за товар у розмірі 50 % здійснюється протягом 3-х днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальника покупцю, якщо інше не передбачено специфікацією; наступні 50 % вартості покупець оплачує протягом 3-х банківських днів з моменту отримання товару (партії товару) від постачальника (п.п. 4.5-4.6. договору).

Датою оплати продукції вважається дата списання коштів з рахунку покупця (п. 4.7 договору).

Сторонами визначено, що в разі потреби, на вимогу будь-якої сторони, сторони проводять звірку взаємних розрахунків з наступним оформленням відповідного акту (п. 4.11 договору).

У відповідності п. 5.1 договору, поставка продукції здійснюється протягом 3-х днів після отримання постачальником замовлення від покупця засобами електронного зв`язку. Постачальник має право здійснити поставку продукції в інші строки на підставі попередньої згоди покупця в письмовій формі.

Продукція постачається за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, 120, склад ДП "МБТЗ" або може здійснюватися покупцем самовивозом, або силами та за рахунок постачальника, а останньому випадку до ціни на продукцію, яка визначена у рахунках-фактурах, додається вартість транспортних послуг постачальника (п.п. 5.2-5.3 договору).

Датою поставки є дата приймання продукції вхідним контролем покупця (п. 5.5 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторін від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором (п. 12.2 договору в редакції додаткової угоди від 28.12.2018 № 3).

Судом встановлено, що на виконання умов договору ТОВ "СП ЮКОЙЛ" поставлено відповідачу товар, зокрема, згідно видаткової накладної від 16.03.2018 № 004519 на суму 39191 грн. 04 коп. з ПДВ, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками сторін.

На оплату поставленого товару позивачем виставлено ДП "МБТЗ" відповідний рахунок від 14.03.2018 № 005040 на суму 39191 грн. 04 коп. з ПДВ.

ДП "МБТЗ" оплачено товар, поставлений позивачем згідно указаної вище накладної, частково, згідно платіжного доручення від 10.04.2019 № 1235 на суму 15000 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями указаного платіжного доручення та акту звірки взаємних розрахунків сторін за період 01.01.2018-15.05.2019, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками сторін.

У зв`язку з несплатою ДП "МБТЗ" у визначений в договорі строк у повному обсязі поставленого позивачем товару, ТОВ "СП ЮКОЙЛ" звернувся до відповідача з претензією від 17.12.2018 № 11/18 про сплату заборгованості та нарахованих на неї пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відповіді від 02.01.2019 № 9 на претензію пояснив, що скрутне становище підприємства не дозволило здійснити відповідний розрахунок та зазначив, що у разі отримання найближчим часом додаткових джерел доходу заборгованість перед ТОВ "СП ЮКОЙЛ" буде погашена в першочерговому порядку.

За твердженнями позивача, не спростованими відповідачем, його подальші претензії аналогічного змісту (від 30.05.2019 та від 11.03.2020) відповідачем залишені без реагування та виконання; заборгованість у сумі 24191 грн. 04 коп. ДП "МБТЗ" не оплачена й досі, що підтверджується і згаданим вище актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2018-15.05.2019.

Існування заборгованості у спірній сумі визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Господарським законодавством передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов?язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов?язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов?язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суб?єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Ураховуючи викладене, та що умовами укладеного між сторонами договору поставки встановлено строк оплати поставленого товару (оплата протягом 3 банківських днів з моменту поставки), суд визнає, що позивачем доведено прострочення ДП "МБТЗ" виконання договірних зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати товару, поставленого позивачем за накладною від 16.03.2018 № 004519, внаслідок чого утворився основний борг у сумі 24191 грн. 04 коп., а тому вимога про стягнення з відповідача цієї суми є обґрунтованою.

Судом відхиляються твердження відповідача про те, що заборгованість виникла не за договором від 13.08.2015 № 1297/2015-ОС, а за договором від 13.08.2015 № 1298/2015-ОС ? оскільки ДП "МБТЗ" не подано суду доказів існування між сторонами у справі інших договорів, ніж договір № 1297/2015-ОС, стягнення заборгованості є предметом спору у даній справі.

Суд зауважує, що, у відповідності до ст.ст. 74, 80 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України). Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Таким чином, суд визнає заборгованість у сумі 24191 грн. 04 коп. підлягаючою до стягнення з відповідача.

Суд також визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ДП "МБТЗ" нарахувань на суму основного боргу в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Судом перевірено подані позивачем розрахунки 3% річних за загальний період прострочення 21.04.2018-30.04.2020 у сумі 1909 грн. 77 коп. та інфляційних втрат за загальний період прострочення травень 2018 року ? березень 2020 року у сумі 3585 грн. 83 коп. та встановлено, що періоди здійснення указаних нарахувань позивачем визначені правильно; розрахунки є арифметично вірними та виконані у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, з урахуванням того, що спірна поставка товару відбулася 16.03.2018, відповідач, згідно п. 4.6 договору, мав здійснити розрахунок за поставлений товар протягом 3-х банківських днів з моменту отримання товару від постачальника ? до 20.03.2018.

Отже, прострочення виконання зобов`язання мало місце з 21.03.2018 по 09.04.2019 (день часткового погашення на суму 15000 грн.) ? у сумі 39191 грн. 04 коп. з ПДВ, а з 10.04.2019 по 30.04.2020 (день направлення позову до суду поштою) ? у сумі 24191 грн. 04 коп.

Разом із тим, позивач визначив перший період прострочення меншим, а саме ? з 21.04.2018 по 09.04.2019, що відповідає закріпленому статтею 14 ГПК України принципу диспозитивності господарського судочинства, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, судом відхиляються твердження відповідача про те, що указані розрахунки виконані за невірний період прострочення та всупереч приписів законодавства.

Щодо вимог ТОВ "СП ЮКОЙЛ" про стягнення з ДП "МБТЗ" пені, суд приходить до такого.

Законодавством передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Укладеним сторонами договором визначено, що випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 6.3 договору).

При цьому сторонами також погоджено, що штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) за договором нараховуються протягом усього періоду порушення (п. 6.8 договору).

Викладена умова договору за своїм змістом є встановленням сторонами іншого, ніж визначено частиною 6 статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що відповідачем допущене порушення строку оплати поставленого товару більш ніж на 30 календарних днів, суд визнає, що у ТОВ "СП ЮКОЙЛ" виникло право вимагати від ДП "МБТЗ" сплати пені за кожен день прострочення оплати товару.

Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування до вимог про стягнення пені позовної давності.

У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Згідно п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (далі ? постанова від 29.05.2013 № 10), за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності ? за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У відповідності до п.п. 4.2, 4.3 постанови від 29.05.2013 № 10, у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань за загальний період 21.04.2018-30.04.2020.

Позов у даній справі позивачем направлено до суду поштою 30.04.2020, що підтверджується відповідним відбитком штемпелю поштового відділення на конверті, в якому позов надійшов до суду.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за період 21.04.2018 - 29.04.2020; вимоги ж про стягнення пені, нарахованої за період 30.04.2019-30.04.2020 ? заявлені в межах строку позовної давності, а тому підлягають задоволенню.

За розрахунком суду, стягненню з ДП "МБТЗ" підлягає пеня за період 30.04.2019-30.04.2020 в сумі 3576 грн. 38 коп.

Отже, суд визнає підлягаючими до стягнення з відповідача грошові кошти у загальній сумі 33263 грн. 02 коп., із яких: 24191 грн. 04 коп. - основний борг; 3576 грн. 38 коп. - пеня; 1909 грн. 77 коп. - 3 % річних; 3585 грн. 83 коп. - інфляційні втрати, а в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Отже, позовні вимоги ТОВ "СП ЮКОЙЛ" підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Отже, витрати ТОВ "СП ЮКОЙЛ" на оплату позовної заяви судовим збором, згідно платіжного доручення від 28.04.2020 № 13 у сумі 2102 грн., яка, у відповідності до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", є мінімальною сумою судового збору, належить у цій сумі відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЮКОЙЛ" задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод", вул. 1 Слобідська, 120, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 07856371, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СП ЮКОЙЛ", вул. Базова, 3 А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69014, ідентифікаційний код 31852954, грошові кошти в загальній сумі 33263 (тридцять три тисячі двісті шістдесят три) грн. 02 коп., із яких: 24191 (двадцять чотири тисячі сто дев`яносто одна) грн. 04 коп. - основний борг; 3576 (три тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн. 38 коп. - пеня; 1909 (одна тисяча дев`ятсот дев`ять) грн. 77 коп. - 3 % річних; 3585 (три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 83 коп. - інфляційні втрати, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Копії даного рішення направити сторонам у справі, на адреси, зазначені у вступній частині рішення.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Давченко