ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р. Справа № 914/1607/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача (скаржника) - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зубика Михайла Васильовича, б/н від 21 лютого 2020 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2020 року (підписане 17.01.2020 року), суддя Крупник Р.В.

у справі № 914/1607/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оттенстен Україна ЛТД», м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Зубика Михайла Васильовича, м. Кам`янка-Бузька, Львівська область

про стягнення 356 437,20 грн. заборгованості

в с т а н о в и в :

09 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оттенстен Україна ЛТД» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Зубика Михайла Васильовича про стягнення 356 437,20 грн., з яких: 290 115,01 грн. - основного боргу за договором поставки №26/13 від 26 березня 2013 року, 16 223,74 грн. - 3% річних та 50 098,45 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №914/1607/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 290 115,01 грн. - основного боргу, 16 210,81 грн. - 3% річних та 50 098,45 грн. - інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не виконано умов укладеного між сторонами договору поставки щодо оплати вартості поставленого товару на загальну суму 290 115,01 грн. При цьому, судом відхилено доводи відповідача щодо непідписання частини видаткових накладних, а відтак і відсутність факту здійснення господарської операції, оскільки оспорювані накладні містять печатку відповідача, разом з цим, відповідачем підписано акт звірки взаємних розрахунків та відображено у податковій звітності операції з отримання товару за оспорюваними накладними, також частково оплачено отриманий товар. Крім цього, суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, врахувавши положення ч.2 ст.625 ЦК України, визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в повному обсязі та 3% річних частково в сумі 16 210,81 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Фізична особа-підприємець Зубик Михайло Васильович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №914/1607/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини справи, оскільки не врахував, що спірним є період - з 26 березня 2013 року по 01 квітня 2019 року. Також на думку скаржника суд не врахував усіх проплат та відсутність документів, які б підтверджували достовірність даних бухгалтерського обліку і податкової звітності сторін у справі. Відповідач стверджує про неотримання товару за частиною накладних, а відтак і відсутність в останнього обов`язку щодо їх оплати. Разом з цим, зазначає, що місцевим господарським судом помилково взято до уваги докази, подані позивачем, оскільки останній не подав суду їх оригіналів, а відповідачем такі докази (накладні) заперечувались. Крім цього, апелянт зазначає про не вирішення судом першої інстанції його клопотань про витребування доказів та призначення експертизи, а також вважає помилковим не залучення до участі у справі в якості третьої особи - ФОП Сідлецьку Наталю Ігорівну.

У відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 19 березня 2020 року) позивач просить суд рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №914/1607/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що доводи скаржника є безпідставними та спростовуються оскаржуваним рішенням. Судом досліджено всі докази, які містяться у матеріалах справи та прийнято правильне і обґрунтоване рішення. На думку позивача судом правильно встановлено факт поставки відповідачу товару та несплату останнього в сумі 290 115,01 грн., при цьому, така поставка підтверджується не лише видатковими накладними, а поряд з тим і іншими доказами, зокрема, актом звірки взаєморозрахунків, відомостями наданими Головним Управлінням ДПС у Львівській області. Одночасно наголошує, що клопотання відповідача, про які останній зазначає у апеляційній скарзі, були вирішені судом першої інстанції та правомірно відмовлено у їх задоволенні.

25 травня 2020 року від скаржника до суду надійшли заяви про: залучення третьої особи, призначення експертизи та витребування оригіналів у позивача.

Розглянувши вказані клопотання, колегія суддів вирішила відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заяві про залучення третьої особи, поданій після призначення справи до розгляду, скаржник просить апеляційний суд залучити до участі у справі третю особу - ФОП Сідлецьку Наталію Ігорівну, оскільки на його думку, саме вказана особа отримувала товар, стягнення вартості якого є предметом цього спору, та використовувала такий товар у власних цілях.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором поставки №26/13 від 26 березня 2013 року, укладеним між ТзОВ «Оттенстен Україна Лтд» та суб`єктом підприємницької діяльності Зубик Михайлом Васильовичем, разом з тим, ФОП Сідлецька Н.І. не є стороною вказаного договору, а рішення у цій справі не впливає на права чи обов`язки вказаної особи. Належних та допустимих доказів протилежного скаржником суду не надано.

Щодо заяви апелянта з процесуальних питань про призначення експертизи, колегія суддів зазначає наступне:

Так у вказаній заяві апелянт просить апеляційний суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання щодо належності підпису Зубику Михайлу Васильовичу чи іншій особі на видаткових накладних ТОВ «Оттенстен Україна ЛТД» за жовтень-грудень 2016 року та січень-вересень 2017 року. Слід зазначити, що аналогічне клопотання відповідач заявляв до суду першої інстанції, та на думку колегії суддів місцевий господарський суд правомірно ухвалою від 19 листопада 2019 року відмовив у його задоволенні. Суд першої інстанції правильно встановив, що в матеріалах справи знаходиться підписаний сторонами Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 року 25.06.2019 року, банківські виписки про часткові оплати поставленого товару, лист-відповідь ГУ ДПС у Львівській області щодо включення відповідачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по податкових накладних, складених на підставі видаткових накладних (стягнення заборгованості за якими є предметом спору у справі) та дійшов правильного висновку про достатність доказів у справі, які надають можливість вирішити справу та відсутність дійсної потреби у призначенні експертизи, яка призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для призначення експертизи і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Також апелянт звернувся до апеляційного суду з заявою про витребування у позивача оригіналів видаткових накладних за період жовтень-грудень 2016 року та січень-вересень 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 ст.91 ГПК України).

Згідно з ч.6 ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Разом з тим згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи зі змісту наведених норм процесуального права, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не вказав на те, в чому полягає сумнів у невідповідності копій матеріалів, які містяться в даній справі, їх оригіналам, і як це впливає на встановлення обставин даної справи, та відповідно такі обставини не довів у встановленому порядку.

Поряд з тим, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення судом першої інстанції встановлено, що із всіх оспорюваних відповідачем видаткових накладних, у позивача відсутні оригінали 13 видаткових накладних (претензії щодо оплати за цими накладними у позивача теж відсутні), а саме: №125 від 23.01.2017р. на суму 20710,00 грн.; №185 від 27.01.2017р. на суму 43245,00 грн.;№2853 від 10.10.2016р. на суму 22506,30 грн.;№2950 від 18.10.2016р. на суму 40358,58 грн.;№3008 від 25.10.2016р. на суму 29288,30 грн.;№3140 від 04.11.2016р. на суму 20909,30 грн.;№3159 від 07.11.2016р. на суму 63913,00 грн.;№3284 від 17.11.2016р. на суму 23946,50 грн.;№3315 від 21.11.2016р. на суму 27337,50 грн.;№3358 від 24.11.2016р. на суму 20909,50 грн.;№3512 від 08.12.2016р. на суму 24819,30 грн.;№3545 від 12.12.2016р. на суму 23369,27 грн.;№3728 від 28.12.2016р. на суму 29582,92 грн. Як зазначив представник позивача, оригінали вказаних накладних відсутні, оскільки частину цих накладних позивач втратив при переїзді в нове приміщення, що підтверджується актом від 04 серпня 2017 року, а більшу частину знищено, оскільки всі вони були відповідачем оплачені і закінчився передбачений законодавством строк їх зберігання (3 роки). Разом з тим, суд не ставив під сумнів існування цих накладних, оскільки оригінали всіх відсутніх у позивача накладних було надано відповідачем (арк. акр. справи 192-205, том І).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про витребування у позивача оригіналів накладних, під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

31 серпня 2020 року від скаржника на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою відповідача. До вказаного клопотання долучено фотокопії записів терапевта з медичної картки.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відмовила в його задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 11 ст.270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає неповажною причину неявки апелянта в судове засідання особисто, оскільки долучені до клопотання фотокопії не є належними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається представник відповідача у клопотанні, оскільки, з таких копій не можливо встановити з якої саме медичної книжки вони зроблені (відповідача чи іншої особи). Одночасно явка особисто відповідача у судове засідання не визнавалась обов`язковою. При цьому, зважаючи на можливість забезпечення явки в судове засідання свого представника (згідно з витягом з договору №222-0394 надання правової допомоги від 17.09.2019 року представництво інтересів Зубика Михайла Васильовича у суді здійснює адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «А.З.Партнери», згідно з ордером на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1018553 від 10 березня 2020 року підтверджується представництво Зубика Михайла Васильовича у Західному апеляційному господарському суді - адвокатом Шнир Ярославом Богдановичем), колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Докази неможливості з`явитися у судове засідання представником відповідача суду не подано, як і не наведено обставин щодо неявки останнього.

Слід зазначити, що розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі і за клопотаннями відповідача.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції», рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2013 року між ТОВ «Оттенстен Україна ЛТД» (в тексті договору - постачальник) та ФОП Зубиком М.В. (в тексті договору - покупець) укладено договір поставки №26/13, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник в порядку та на умовах, визначених даним договором, передає у власність, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно оплатити окремі партії товару.

Згідно з п.1.2 Договору предметом договору є цвяхопістолети, штифтопістолети комплектуючі до пневмоінструментів, інший пневматичний та механічний інструмент, а також цвяхи й інші розхідні матеріали.

У п.2.1 Договору сторони погодили, що товар постачається партіями, розмір яких визначається за заявками покупця. Заявки подаються покупцем у письмовій формі і повинні містити такі дані: найменування компонентів товару та кількість товару кожного найменування. Кількість, асортимент та номенклатура товару зазначаються у накладних на передачу товару, які є невід`ємною частиною даного договору.

Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Покупець здійснює оплату за отриманий товар в розмірі 100% від вартості окремої партії товару протягом 5 календарних днів з дня відвантаження товару (згідно накладної) (розділ 3 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору приймання-здавання товару здійснюється в місці поставки, передбаченому в п.4.1 цього договору, за умови присутності уповноважених представників обох сторін. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством. Датою поставки вважається дата оформлення накладної на передачу товару покупцю.

Згідно розділу 5 Договору загальна вартість товару, що підлягає продажу складає 500 000 грн., включаючи ПДВ. Покупець сплачує за товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами попередньо. Ціна кожної нової партії товару узгоджується між сторонами окремо.

У п.11.1 Договору сторонами погоджено, що останній набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами прийнятих раніше зобов`язань за цим договором. Якщо після закінчення терміну дії договору жодна із сторін не побажає його розірвати, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

На виконання умов договору поставки позивач здійснював поставку відповідачу товару згідно з видатковими накладними, однак, відповідачем свої зобовязання щодо оплати поставленого товару виконано не в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач здійснював часткові та нерегулярні платежі за поставлений товар, а тому грошові кошти, які надходили від нього, зараховувалися позивачем в порядку черговості на погашення попередніх заборгованостей за договором.

За даними бухгалтерського обліку позивача, здійснивши оплату 30 січня 2015 року на суму 2 2301,31 грн., заборгованість відповідача перед позивачем була відсутня. Однак, починаючи з 09 лютого 2015 року до кінця існування договірних відносин відповідач надалі здійснював нерегулярні платежі за поставлений товар. Остання оплата здійснена відповідачем 01 квітня 2019 року у розмірі 18 000 грн., частково зарахована (на суму 1 020,02 грн.) за товар отриманий ним згідно видаткової накладної №Т00002294 від 03 серпня 2017 року, відповідно до сплати залишилося за вказаною видатковою накладною 13 022,55 грн.

Поряд з тим, неоплаченими залишилися наступні видаткові накладні: №Т00002408 від 17.08.2017р. на суму 25995,00 грн.; №Т00002520 від 23.08.2017р. на суму 26571,00 грн.; №Т00002647 від 06.09.2017р. на суму 27080,62 грн.; №Т00002708 від 11.09.2017р. на суму 36389,00 грн.; №Т00002737 від 14.09.2017р. на суму 8114,72 грн.; №Т00002816 від 19.09.2017р. на суму 27702,00 грн.; №Т00002888 від 26.09.2017р. на суму 27007,12 грн.; №Т00003057 від 05.10.2017р. на суму 26235,00 грн.; №Т00003255 від 24.10.2017р. на суму 25917,00 грн.; №Т00003465 від 07.11.2017р. на суму 22219,00 грн.; №Т00003568 від 15.11.2017р. на суму 21391,00 грн.; №Т00004120 від 29.12.2017р. на суму 1275,00 грн.; №Т00004121 від 29.12.2017р. на суму 1196,00 грн.

25 червня 2019 року між ТОВ «Оттенстен Україна ЛТД» та ФОП Зубиком М.В. підписано Акт звірки взаєморозрахунків за договором №26/13 від 26.03.2013 за період: 01.07.2017 - 25.06.2019, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 290 115,01 грн. Вказаний акт звірки підписаний відповідачем без жодних зауважень.

27 червня 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію (вих.№22 від 27.06.2019), у якій позивач просив відповідача не пізніше 7 календарних днів від дня отримання претензії сплатити заборгованість в сумі 290 115,01 грн.

У зв`язку з невиконанням вимог вказаної претензії, у серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оттенстен Україна ЛТД» звернулось до суду з цим позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Зубика Михайла Васильовича 356 437,20 грн., з яких: 290 115,01 грн. - основного боргу за договором поставки №26/13 від 26 березня 2013 року, а також 16 223,74 грн. - 3% річних та 50 098,45 грн. - інфляційних втрат.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

В силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за товар (цвяхи кільцеві в бобіні), поставлений відповідачу протягом серпня-грудня 2017 року на підставі Договору згідно 14 видаткових накладних.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предметом доказування в цій справі є обставини поставки позивачем товару та його оплати відповідачем не лише за період серпня-грудня 2017 року, а й за період з дня виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки, станом на момент поставки товару згідно вказаних накладних у відповідача перед позивачем вже існувала дебіторська заборгованість у розмірі 417 953,83 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 по 25.06.2019, підписаним обома сторонами, і платежі, які здійснювалися відповідачем після поставки неоплаченого товару, зараховувалися позивачем як сплата заборгованості за попередній період (в призначенні цих платежів відповідач вказував лише про оплату згідно рахунку за цвяхи за Договором і не зазначав конкретно видаткових накладних, які оплачувалися).

Відтак, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки виникла і в подальшому збільшувалась починаючи з 09 лютого 2015 року, оскільки станом на 30 січня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем була відсутня.

Заперечуючи поставку відповідачу товару за видатковими накладними на загальну суму 570 648,66 грн., останній вказує про отримання товару за такими накладними іншою особою - Сідлецькою Н.І., якою і підписані спірні накладні.

Також відповідач заперечує отримання товару за видатковою накладною №3492 від 07 грудня 2016 року на суму 4500,00 грн., однак, місцевим судом правильно встановлено, що як вбачається із вказаної накладної, покупцем згідно неї є ФОП Сідлецька Н.І., вказана накладна не відображена в бухгалтерському обліку позивача у правовідносинах із відповідачем, а також позивачем не видавалася відповідачу на підставі цієї накладної податкова накладна, що підтверджується реєстром виданих податкових накладних ФОП Зубику М.В., у зв`язку з чим, обставини поставки товару за вказаною накладною не входять в предмет доказування при вирішенні цього спору, а тому не досліджуються судом.

Поряд з тим, судом встановлено, що у позивача відсутні оригінали 13 видаткових накладних із оспорюваних відповідачем, а саме: №125 від 23.01.2017р. на суму 20710,00 грн.; №185 від 27.01.2017р. на суму 43245,00 грн.; №2853 від 10.10.2016р. на суму 22506,30 грн.; №2950 від 18.10.2016р. на суму 40358,58 грн.; №3008 від 25.10.2016р. на суму 29288,30 грн.; №3140 від 04.11.2016р. на суму 20909,30 грн.; №3159 від 07.11.2016р. на суму 63913,00 грн.; №3284 від 17.11.2016р. на суму 23946,50 грн.; №3315 від 21.11.2016р. на суму 27337,50 грн.; №3358 від 24.11.2016р. на суму 20909,50 грн.; №3512 від 08.12.2016р. на суму 24819,30 грн.; №3545 від 12.12.2016р. на суму 23369,27 грн.; №3728 від 28.12.2016р. на суму 29582,92 грн.

Із пояснень представника позивача встановлено, що оригінали вказаних накладних відсутні, оскільки частину з них останній втратив під час переїзду в нове приміщення, що підтверджується актом від 04 серпня 2017 року, а більшу частину - знищено, оскільки такі оплачені відповідачем та закінчився строк їх зберігання. Разом з цим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що не ставить під сумнів існування таких накладних, оскільки оригінали всіх відсутніх у позивача накладних надано відповідачем у справі.

Щодо тверджень відповідача про отримання частини товару та підписання видаткових накладних ФОП Сідлецькою Н.І., колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду та посилань останнього на положення ст.79 і ч.4 ст.238 ГПК України.

Так, судом встановлено, що із 19 оспорюваних видаткових накладних, 17 не лише підписано, але і скріплено печаткою ФОП Зубика М.В. (інших дві накладні підписано, але не скріплено печаткою). Справжність печатки відповідача на цих накладних останнім не заперечується, що підтверджується, зокрема, тим фактом, що відповідач в клопотанні про призначення експертизи не ставив під сумнів справжність відтиску печатки та не просив призначити експертизу щодо цього. При цьому, положення ст.58-1 ГК України щодо відсутності обов`язку суб`єкта господарювання використовувати печатку, набуло чинності лише 19.07.2017р., тобто після того як було підписано та скріплено печаткою відповідача 13 оспорюваних видаткових накладних.

Поряд з тим, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 23 липня 2019 року у справі №918/780/18). Суд дійшов висновку, що зважаючи на те, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, відсутні підстави вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі особи.

Слід зазначити, що відповідач не довів належними та допустимими доказами протиправне заволодіння та використання ФОП Сідлецькою Н.І. його печатки, відтак, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі будь-якою іншою особою.

Крім цього, судом встановлено, що згідно з даними бухгалтерського обліку позивача за період з 30.01.2015 року по 01.04.2019 року вбачається, що всі суми коштів за товар згідно спірних накладних було відображено в цьому обліку. Як наслідок заборгованість відповідача перед позивачем становить 290 115,01 грн.

Як зазначалось судом вище, в матеріалах справи знаходиться акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 року по 25.06.2019 року, підписаний обома сторонами, в тому числі і відповідачем без жодних зауважень, за даними якого, станом на 25 червня 2019 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за договором поставки в сумі 290 115,01 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаний акт звірки, поряд з усіма іншими доказами, що знаходяться у матеріалах справи, підтверджує факт здійснення між сторонами у справі господарської операції та свідчить про визнання відповідачем вказаної заборгованості. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Одночасно, місцевим господарським судом доцільно взято до уваги наданий позивачем реєстр виданих податкових накладних ФОП Зубику М.В. за період з 11.01.2016 року по 29.12.2017 року, а також відповідь Головного Управління ДПС у Львівській області №2099/9/13-01-58-06 від 05.11.2019 року, згідно якої надано відомості про включення ФОП Зубиком М.В. до складу податкового кредиту сум ПДВ по податкових накладних, складених ТОВ «Оттестен Україна Лтд» за період з 01.01.2016 року по 10.07.2019 року.

Так, судом встановлено, що на підставі всіх оспорюваних видаткових накладних позивачем видавалися податкові накладні, які реєструвалися відповідачем в органах державної податкової служби. Крім цього, судом встановлено, що податкові накладні видавалися позивачем і реєструвалися відповідачем на підставі видаткових накладних, які залишилися неоплаченими, справжність яких не заперечується відповідачем і заборгованість згідно котрих позивач просить стягнути в судовому порядку. Відтак, відображення відповідачем операцій з отримання товару у податковій звітності, з огляду на наявність видаткових накладних є доказом, який підтверджує факт отримання товару уповноваженою особою.

Поряд з тим, судом також враховано, що відповідач оплатив товар, отриманий за 15 оспорюваними видатковими накладними на загальну суму 466 565,47 грн., що підтверджується банківськими виписками, що знаходяться у матеріалах справи.

З огляду на все наведене вище, враховуючи, наявність на оспорюваних відповідачем накладних, крім підпису, також печатки останнього, справжність якої ним не заперечується і яка свідчить про те, що особа, яка скріпляла нею ці накладні діяла згідно волі відповідача; підписання відповідачем та скріплення його печаткою акту звірки взаємних розрахунків, що свідчить про визнання ним оспорюваних накладних та є підтвердженням того, що товар отримувався належною особою; відображення відповідачем операцій з отримання товару за оспорюваними видатковими накладними у податковій звітності, що підтверджує факт отримання товару уповноваженою особою; часткову оплату відповідачем поставленого товару на підставі спірних накладних; а також з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, що треті особи, маючи доступ до документів відповідача, без його відома використовували його у правовідносинах з іншими особами, в т.ч. і з ТОВ «Оттенстен Україна ЛТД», та доказів звернення відповідача до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, колегія суддів дійшла висновку про отримання товару за спірними накладними саме відповідачем, відтак виникнення у останнього обов`язку щодо його (товару) оплати. Вказане свідчить про підставність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 290 115,01 грн. - заборгованості за договором поставки №26/13 від 26 березня 2013 року.

Крім того, відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 16 210,81 - 3% річних (із заявлених до стягнення - 16 223,74 грн.) та 50 098,45 грн. - інфляційних втрат.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та підставність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 290 115,01 грн. - основного боргу, 16 210,81 грн. - 3% річних та 50 098,45 грн. - інфляційних втрат.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду. Посилання апелянта на невирішення судом першої інстанції його клопотання спростовуються матеріалами справи, зокрема, ухвалою суду від 19 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (арк. справи 7 том ІІ).

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі №914/1607/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зубика Михайла Васильовича - без задоволення.

Матеріали справи №914/1607/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 04 вересня 2020 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.