ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1963/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, )
до Головне управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, )
про стягнення 4169, 35 грн.
за участю представників:

позивача - Чикаліна Г.В., довіреність ДР №52-1219 від 26.12.2019, адвокат,

відповідача - Косова А.О., наказ про призначення на посаду №150-0 від 13.09.2019,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) до Головного управління ДПС у Харківській області (відповідач) про стягнення 4169,35 грн., що складається із: основної заборгованості у розмірі 3849,40 грн., пені у розмірі 228,22 грн., 3 % річних у розмірі 35,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 56,39 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. №16561), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, та проводити розгляд справи з викликом представників сторін

Відзив на позовну заяву досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 17250) в якому зазначає, що відповідач як споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання; що сам факт поставки газу позивачем та його споживання відповідачем є достатньою підставою для виникнення у останнього зобов`язання з оплати.

Відповідь на відзив досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.08.2020 призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 08.09.2020 о 12:30.

Позивач у судове засідання 08.09.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь 3849,40 грн. основної заборгованості, 228,22 грн. пені, 35,34 грн. 3 % річних та 56,39 інфляційних втрат.

Відповідач у судове засідання 08.09.2020 з`явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

Відповідно до редакції п. 2.2.2 ст. 2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» однією з основних функцій товариства є надання послуг по забезпеченню газом підприємств усіх форм власності і населення шляхом постачання природного газу.

Із обставин справи убачається, що 08.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (постачальник) та Головним управлінням ДФС у Харківській області (споживач) було укладено Договір № 41СВ617-458-19 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) (надалі - Договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (а.с. 8-11).

Вищевказаний договір, відповідно до умов п. 11.1, набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін, і діє в частині постачання газу з 01.02.2019 до 31.12.2019, на підставі п. 3 ст. 63 ЦК України, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди № 11 до договору строк дії Договору було пролонговано, так в частині постачання газу - до 31.03.2020 (включно), відповідно п. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та в частині розрахунків до повного їх виконання (а.с. 21).

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (постачальник) надав відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:

- січень 2020 року 771, 1 куб.м. на загальну суму 6314, 26 грн.;

- лютий 2020 року 679, 74 куб.м. на загальну суму 5566, 14 грн.

Всього на загальну суму - 11880,40 грн.

Відповідно до умов п. 4.1 Договору встановлено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п. 4.2. Договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, відповідно до акту приймання передачі.

Позивачем у позовній заяві вказано, що відповідачем розрахунки за надані послуги здійснено несвоєчасно та не у повному обсязі, в підтвердження чого посилається на оборотно сальдову відомість по рахунку № 361 за період з 01.01.2020 по 27.03.2020, та зазначає, що непогашеною відповідачем залишається заборгованість у розмірі 3849, 40 грн.

У порядку досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості (а.с. 23-24), втім, вказана вимога залишилася зі сторони відповідача без відповіді та без задоволення.

З підстав наведених вище, враховуючи неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 228,22 грн., 3 % річних у розмірі 35,34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 56,39 грн.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень зазначає про те, що наявний борг перед позивачем утворився у зв`язку з тим, що договір на поставку природного газу на 2020 рік не укладався, а по укладеній між сторонами додатковій угоді № 12 від 17.02.2020 до договору № 41СВ617-458-19 від 08.02.2019 обсяги природного газу на допустиму суму у співвідношенні 20 відсотків від суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, відповідачем вже були спожиті. Відповідачем вказано, що за таких обставин органи Казначейства на підставі відповідних норм Бюджетного кодексу України не реєструють зобов`язання в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт взяття бюджетного зобов`язання.

Додатково відповідачем у відзиві на позовну заяву зауважено, що позивачем при постачанні газу відповідачу не дотримано умов договору в частині вжиття заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу та не запропоновано споживачу укласти графік погашення заборгованості. Також, відповідачем у відзиві зазначено, що позивачем порушено умови пункту 10.1 розділу X договору в частині не проведення переговорів щодо досудового врегулювання спору. Позивачем не надано відповідачу розрахунок обчисленої суми збитків від інфляційних втрат та пені, у зв`язку з чим відповідач не має можливості перевірити правильність їх нарахованих.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 ГК України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п. 12 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 за підсумками розрахункового періоду передбачено, що споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складається між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було складено, підписано та направлено на адресу відповідача примірники актів приймання - передачі природного газу № ХОЗ80001381 від 31.01.2020 в обсязі 771,1 куб.м. на загальну суму 6314,26 грн. та № ХОЗ380003438 від 29.01.2020 в обсязі 679, 74 куб.м. на загальну суму 5566, 14 грн.

При цьому, направляючи вищевказані акти приймання-передачі природного газу відповідачу, ТОВ «Харківгаз Збут» щомісячно засвідчувало факт надання послуг та вказувало суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов`язання в розумінні ст. 530 ЦК України.

Однак, всупереч вимог чинного законодавства, відповідачем не було повернуто підписаний акт приймання-передачі природного газу № ХОЗ380003438 від 29.01.2020, так само як і не направлено позивачу мотивованої відмови від його підписання.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання а в разі його порушення настають правові наслідки передбачені договором або законом відповідно до положень частини 1 ст. 611 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за спожитий природний газ в сумі 3849,40 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Строк оплати зазначеної заборгованості встановлено укладеним між сторонами договором, та є таким, що настав.

За таких обставин, з урахуванням обставин справи та положень чинного законодавства, позивач подав суду належні докази, які об`єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію щодо позовних вимог про стягнення основної заборгованості, тому вимоги позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 3849,40 грн. за послуги з постачання природного газу визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позивач нібито всупереч умовам договору не припинив постачання природного газу відповідачу не дивлячись на те, що останній в січні-лютому вже спожив поставлений природний газ на допустиму суму у співвідношенні 20 відсотків суми, визначеної умовами договору укладеному в попередньому році.

Суд зазначає, що за умовами п.п. 5.1.3.-5.1.4. договору обмеження або припинення газопостачання в певних випадках є правом позивача, а не його обов`язком. Крім того, пунктом 7.1 договору передбачено, що споживач зобов`язаний самостійно припинити (обмежити) власне споживання газу у випадках та порядку, передбачених чинним законодавством та договором. Таким чином, відповідач, як сторона договору, зобов`язаний знати ступінь його виконання, та у випадку необхідності, мав можливість та був зобов`язаний самостійно припинити власне газопостачання, проте своїх договірних зобов`язань не виконав.

До того ж, постання природного газу понад допустиму суму у співвідношенні 20 відсотків суми, визначеної умовами договору укладеному в попередньому році, та відповідно споживання його відповідачем за таких обставин, не звільняє останнього від обов`язку його оплати в порядку, визначеному умовами цього договору.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що поставка газу була здійснена позивачем понад суму зобов`язання яке в розумінні відповідних положень Бюджетного кодексу може вважатися бюджетним, а тому поставка газу понад встановлені ліміти нібито не може бути відповідним чином зареєстроване органами Казначейства, та відповідно оплачене. З цього приводу суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Аргументи відповідача на недотримання позивачем п. 10.1 договору також є необґрунтованими, адже як свідчать матеріали справи, позивач перед зверненням до суду звертався до відповідача з претензією № 617-Сл-4445-0520 від 12.05.2020 в якій вимагав сплатити існуючий борг, проте ця претензія була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення. При цьому слід врахувати те, що недотримання порядку досудового врегулювання спору не може обмежувати особу яка вважає своє право порушеним, у праві на судовий захист.

Щодо стягнення з відповідача пені за період з 11.02.2020 по 26.05.2020 у розмірі 228,22 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з вимогами ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.2.1. Договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши надані позивачем нарахування пені за період з 11.02.2020 по 26.05.2020 у розмірі 228,22 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам Договору, нараховані арифметично вірно, у зв`язку з чим, вимога про стягнення пені у розмірі 228,22 грн. підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3 % річних за період з 11.02.2020 по 26.05.2020 у розмірі 35,34 грн. та інфляційних втрат за період з березня по травень 2020 року у розмірі 56,39 грн., суд вирішив наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати спожитого природного газу підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується. Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 11.02.2020 по 26.05.2020 у розмірі 35,34 грн. та інфляційних втрат за період з березня по травень 2020 року у розмірі 56,39 грн. суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) - 3849,40 грн. заборгованості; 228,22 грн. пені; 35,34 грн. 3 % річних; 56,39 грн. інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "08" вересня 2020 р.

Суддя Є.М. Жиляєв