ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020м. ДніпроСправа № 904/3608/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Лисенко Вадима Володимировича, смт.Нікольське Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. КЕЙТЕРІНГ", смт.Слобожанське

про стягнення заборгованості в сумі 79 152,21 грн.

Суддя Красота О.І.

без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Лисенко Вадим Володимирович звернувся до Господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. КЕЙТЕРІНГ" і просить суд стягнути 72 960,00 грн. - заборгованості, 568,70 грн. - пені, 1 706,41 грн. - 3% річних, 1 706,41 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 2 210,69 грн. - інфляційних витрат та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг №1 від 02.01.2019р. в частині оплати отриманих послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

28.07.2020р. Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в частині стягнення 568,70 грн. - пені, 2 210,69 грн. - інфляційних витрат, 1 706,41 грн. - 3% річних та 1 706,41 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Лисенко Вадимом Володимировичем (далі-Позивач, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. КЕЙТЕРІНГ" (далі-Відповідач, Замовник) укладено Договір №1 про надання послуг (далі - Договір, а.с.9-10).

У відповідності до 1.1 Договору, Виконавець зобов`язується надати послуги з перевезення вантажів дорожнім транспортним засобом - ДК 016:2010 (послуги з автомобільним перевезень - ДК 021:2015), а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги на умовах передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 3.1. Договору, розрахунки з Виконавцем проводяться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 15 календарних днів після підписання сторонами Акту приймання-передачі в гривнях в безготівковій формі.

Згідно пункту 4.1. Договору, термін надання послуг - протягом одного дня з дати отримання заявки.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що місце надання послуг - за місцем знаходження пунктів харчування, які обслуговуються ТОВ «Кью Еф Ем кеттеринг» у м.Маріуполі.

В п.4.3. Договору, приймання-передача послуг здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг за результатами їх надання один раз на місяць в порядку, передбаченим цим Договором, після закінчення календарного місяця, але не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, що підтверджується Актами надання послуг №1 від 31.01.2019р., №2 від 28.02.2019р., №3 від 31.03.2019р., №4 від 30.04.2019р., №5 від 31.05.2019р., №6 від 30.06.2019р., №7 від 31.07.2019р., №8 від 31.08.2019р. (а.с.18-21).

Відповідач свої зобов`язання за Договором виконав частково, в частині оплати послуг в розмірі 72 960,00 грн. за Актом №8 від 31.08.2019р. зобов`язання не виконав.

Таким чином, розмір заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 72 960,00 грн., яка не оплачена, що і стало причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Станом на час розгляду справи доказів оплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2.3. Договору, за порушення строків розрахунку Замовник сплачує пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 568,70 грн. за період з 31.08.2019р. по 10.06.2020р.

Дослідивши розрахунок пені наданий Позивачем, судом встановлено, що при визначенні періоду нарахування пені, Позивач не прийняв до уваги положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено що, період часу, за який нараховується пеня не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Також Позивачем невірно визначено початок періоду нарахування 31.08.2019р., тоді як необхідно розраховувати з урахуванням вимог п.3.1. Договору з 16.09.2019р., оскільки Акт надання послуг №8 підписано сторонами 31.08.2019р.

Таким чином, належний період нарахування пені становить з 16.09.2019р. по 16.03.2020р.

З урахуванням викладеного, суд здійснивши власний розрахунок пені, що діяла у вказаний період з 16.09.2019р. по 16.03.2020р. від суми основної заборгованості у розмірі 72 960,00 грн. встановив, що сума пені більше, ніж сума розрахована Позивачем, тому вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі 568,70 грн. заявленої Позивачем.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, Позивачем останньому нараховано 3% річних у розмірі 1 706,41 грн. за період з 31.08.2019р. по 10.06.2020р.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, приходить до висновку, що розрахунок зроблено не вірно, оскільки Позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування 31.08.2019р., тоді як початок періоду нарахування - 16.09.2019р., тому ці вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 1 706,41 грн. є такими що підлягають задоволенню частково в сумі 1 610,46 грн. В решті вимог в сумі 95,95 грн. - відмовити.

Також Позивачем нараховано Відповідачу інфляційні витрати у 2 210,69 грн. за період з 31.08.2019р. по 10.06.2020р.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних витрат, приходить до висновку, що розрахунок зроблено не вірно, однак він є меншим ніж сума розрахована судом, тому ці вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача інфляційних витрат у сумі 2210,69 грн. є такими що підлягають задоволенню в сумі заявленої Позивачем.

Позивач заявив вимоги про стягнення з Відповідача також відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 1 706,41 грн., нарахованих за період з 31.08.2019р. по 10.06.2020р.

При цьому, в якості правової підстави нарахування вказаної суми процентів Позивач вказує ст. 536 ЦК України.

Позовні вимоги в частині стягнення 1 706,41 грн. процентів, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Частиною першою статті 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

При цьому, за змістом частини другої цієї статті розмір процентів за користування чужими грошовими коштами повинен встановлюватися договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Умовами укладеного між сторонами Договору, розмір процентів на суму своєчасно оплачених послуг не встановлений.

Тож, якщо Договором поставки, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування чужими грошима не встановлено, застосування аналогії закону за ст.536 Цивільного кодексу України є неправомірним.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із стягненням з Відповідача 72 960,00 грн. - заборгованості, 568,70 грн. - пені, 1 610,46 грн. - 3% річних, 2 210,69 грн. - інфляційних витрат. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.174, 193, 216-218, 230, 232 Господарського Кодексу України, ст.ст.509, 525-526, 530, 549, 536, 610-612, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. КЕЙТЕРІНГ", (52005, смт.Слобожанське, вул.Василя Сухомлинського, 48а, ) на користь Фізичної особи-підприємця Лисенко Вадима Володимировича, ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 72 960,00 грн. - заборгованості, 568,70 грн. - пені, 1 610,46 грн. - 3% річних, 2 210,69 грн. - інфляційних витрат та судовий збір у розмірі 2 054,13 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

09.09.2020р.