ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.07.2020 м. Ужгород Справа № 907/667/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом закритого акціонерного товариства «Євроцентр», м. Рахів (далі - позивач, ЗАТ Євроцентр)

до Рахівської міської ради, м. Рахів (далі - відповідач, рада)

про визнання недійсним та скасування рішення Рахівської міської ради № 518 «Про припинення права постійного користування на земельну ділянку» від 14.09.18 (далі - спірне рішення) та визнання права постійного користування земельною ділянкою,

представники:

позивач - не з`явився

відповідач - не з`явився

Позивач звернувся до суду, а представник його у ході судового провадження наполягає на задоволенні позовних вимог, вважаючи, що відповідач з прийняттям спірного рішення порушив набуте на законних підставах право позивача на користування земельною ділянкою площею 0,16 га розташованою у м. Рахів по АДРЕСА_1, б/н (державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №000149 від 05.12.1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за №146), неправомірно припинuвши право постійного користування АТ «Євроцентр» зазначеною земельною ділянкою, вилучивши її з постійного користування позивача та віднісши її до земель комунальної власності територіальної громади міста Рахів.

Відповідач письмовими поясненнями проти позову заперечує, вважаючи правомірно прийнятим оспорюване рішення. Пояснює припинення права користування позивача зазначеною земельною ділянкою, зокрема, тим, що частину розташованих на ній будівель, а саме будівлю санвузла № 2 площею 54.90 кв.м було придбано у позивача Рахівською митницею у складі санітарно- побутового корпусу загальною площею 108 кв.м по АДРЕСА_1 у м. Рахові та про визнання за Виноградівською митницею (правонаступником Рахівської митниці у результаті реорганізації) права власності на зазначену споруду рішенням суду (постанова Вищого господарського суду України від 11.10.07 у справі № 2/45). Посилається також на невикористання позивачем земельної ділянки за цільовим призначенням, оскільки на ній розташовані «руїни будівель», а сама ділянка захаращена та заросла бур`янами, у зв`язку з чим позивачу надсилалися повідомлення про можливе вилучення з його користування землі. Крім того, вважає, що у зв`язку зі зміною типу товариства позивача з АТ (акціонерного товариства ) на ЗАТ (закрите акціонерне товариство) останньому належало переоформити державний акт на право користування на земельну ділянку виданого юридичній особі до її реорганізації.

Сторони участі уповноважених представників у судовому розгляді справи не забезпечили: позивач надісланим електронним зв`язком листом від 1.07.20 клопоче про розгляд справи без участі представника, наполягаючи на задоволенні позовних вимог; відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, жодних заяв, клопотань суду не надав. За наведених обставин за змістом ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, розгляд належить здійснювати за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що право користування позивача - ЗАТ Євроцентр (у зв`язку зі зміною типу товариства АТ «Євроцентр» з АТ на ЗАТ) -земельною ділянкою площею 0,16 га по АДРЕСА_1, б/н у м. Рахів оформлене державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК № 000149 від 05.12.96 та грунтується на рішенні виконкому Рахівської міської ради від 17.03.96 за № 15 «Про надання в користування земельних ділянок підприємствам, організаціям та установам міста», яким закріплено у постійне користування земельну ділянку площею 0,16 га за АТ «Євроцентр», м. Рахів, АДРЕСА_1

Виданий АТ «Євроцентр» 5.12.96 державний акт зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 146, за його текстом позивачу відповідно до згаданого рішення Рахівської міської ради надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,16 га для обслуговування існуючих будівель.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується ніким з учасників процесу, що будівлі, розташовані на зазначеній земельній ділянці придбані позивачем за договором купівлі-продажу укладеного 10.10.91 від туристично-екскурсійного виробничого об`єднання «Закарпаттурист», а саме, об`єкти площадки відстою турпоїздів у м. Рахів на привокзальній площі, загальною площею 176,1 кв.м: 1) будівля санвузла № 1, корисною площею 88,3 кв.м; 2) будівля санвузла № 2, корисною площею 47,15 кв. м; 3) огорожа території із 46 секцій; 4) територія площадки згідно акту відводу землі площею 1602,22 кв.м.

Відповідно до виданого 01.07.05 свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 455954 ЗАТ Євроцентр є власником комплексу будівель (будівля санвузла № 1, будівля санвузла № 2, огорожа) за адресою АДРЕСА_1

Станом на час подання позову та розгляду даного спору судом позивач є власником комплексу будівель (будівля санвузла № 2, огорожа) по АДРЕСА_1 у м. Рахові, що підтверджено інформаційною довідкою з державних реєстрів № 187057153 від 31.10.19, згідно даних якої підставою виникнення права власності позивача зазначено вищенаведене свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 .

Спірні відносини сторін виникли внаслідок прийняття відповідачем - Рахівською міською радою - спірного рішення за № 518 від 14.09.18 «Про припинення права постійного користування на земельну ділянку», за текстом якого вирішено: припинuти АТ Євроцентр право постійного користування земельною ділянкою площею - 0,16 га (державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК №000149 від 05.12.1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за №146 - далі - державний акт) по АДРЕСА_1 (п. 1); вилучити вищезазначену земельну ділянку з постійного користування АТ Євроцентр та віднести її до земель комунальної власності територіальної громади міста Рахів (п. 2); надіслати дане рішення до Рахівського відділу Головного управління держгеокадастру у Закарпатській області для відома та виконання (п. 3); контроль за виконанням рішення - покласти на постійну комісію Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування (п. 4).

Спірне рішення як вбачається з його преамбули прийнято за результатами розгляду радою колективного звернення гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та з посиланням на приписи ст. 12, п. «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України (ЗКУ), п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Отже, спірним рішенням відповідача припинено право користування позивача зазначеною земельною ділянкою площею 0,16 га, вилучено її з постійного користування позивача та переведено до земель комунальної власності, що послугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, яким є відповідач у даній справі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (Закон) органи місцевого самоврядування, яким є відповідач у справі, та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону до виключної компетенції, зокрема, міських рад, віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом положень Земельного кодексу України (ЗКУ), з посиланням на які прийнято оспорюване рішення, до повноважень міських рад як органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на їх території належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (ст. 12 ЗКУ).

Законодавчо визначеними підставами припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 ЗКУ є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Суд, з огляду на пояснення відповідача щодо обставин, з якими пов`язано прийняття оспорюваного рішення, приймає до уваги, що приписами Земельного кодексу України (ч. 5 ст. 116) встановлено можливість припинення права користування земельною ділянкою та передачі її у власність чи користування інших осіб за рішенням органів місцевого самоврядування, однак таке припинення можливо лише в порядку, визначеному законом.

Приписами Земельного кодексу України визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, наданими у постійне користування із земель державної та комунальної власності, та порядок їх вилучення у визначених законом випадках.

Так, ст. 149 ЗКУ встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням, зокрема, органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень; сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Підставою прийняття спірного рішення, згідно зазначеного в його преамбулі, послугували результати розгляду колективного звернення громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , однак суду не надано відповідачем документів, які були підставою прийняття цього рішення, в т.ч., власне, самого звернення громадян.

Разом з тим, письмовими поясненнями надісланими суду (вх. № 02.3-1-03/538/20 від 31.01.20) відповідач пояснює необхідність припинення права постійного землекористування позивача наявністю на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна - будівлі санвузла № 2 площею 54.90 кв.м, яке належить на праві власності іншій особі - Виноградівській митниці.

Стверджує, що така була придбана у позивача Рахівською митницею у складі санітарно- побутового корпусу загальною площею 108 кв.м по АДРЕСА_1 і в послідуючому рішенням суду (постанова Вищого господарського суду України від 11.10.07 у справі № 2/45) право власності на зазначену споруду визнано за Виноградівською митницею (правонаступником Рахівської митниці у результаті реорганізації).

Однак, матеріали справи не містять підтвердження того, що до складу придбаного митницею санітарно-побутового корпусу загальною площею 108 кв.м по АДРЕСА_1 . Рахові входить будівля санвузла № 2, натомість інформаційною довідкою з державних реєстрів № 187057153 від 31.10.19 підтверджено, що власником будівлі санвузла № 2 по АДРЕСА_1 у м. Рахові, станом на час виникнення спірних відносин та на час розгляду судом даної справи є позивач.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказами, згідно ст. 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не доведено обставин, якими він обґрунтовує прийняття спірного рішення - ні обставин пов`язаних з розглядом звернення громадян, ні обставин пов`язаних з набуттям іншою особою права власності на об`єкти розташовані на спірній земельній ділянці.

Посилання відповідача на невикористання позивачем земельної ділянки за цільовим призначенням та непереоформлення позивачем права користування спірною землею у зв`язку зі зміною типу товариства позивача з АТ (акціонерного товариства ) на ЗАТ (закрите акціонерне товариство) як на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення таким не може бути визнано судом з огляду, зокрема, на те, що наведене не було підставою прийняття спірного рішення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що оспорюване рішення відповідача прийнято всупереч наведених приписів чинного земельного законодавства щодо дотримання визначеного законом порядку припинення права постійного землекористування та за відсутності визначених законом підстав припинення права постійного користування землею, без згоди землекористувача. З прийняттям оспорюваного рішення порушено право позивача на користування земельною ділянкою набуте ним на законних підставах.

Відповідно до приписів ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підставами визнання судом акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення, у зв`язку з прийняттям відповідного акту, прав та охоронюваних законом інтересів - позивача у справі.

За таких обставин, оскільки у ході судового розгляду справи доведено, що оспорюване рішення суперечить вимогам чинного земельного законодавства, з його прийняттям порушено право позивача на користування земельною ділянкою, останнє підлягає захисту відповідно до приписів ст. 152 ЗКУ шляхом визнання недійсним цього рішення та визнанням права за позивачем - ЗАТ «Євроцентр» (у зв`язку зі зміною типу товариства із АТ на ЗАТ, що не є реорганізацією товариства) - права на постійне користування земельною ділянкою площею 0,16 га наданою для обслуговування існуючих будівель на підставі державного акту на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000149 виданого 05.12.96 АТ «Євроцентр».

При цьому суд приймає до уваги, що рішенням Конституційного Суду України від 22.09.05 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) встановлено, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону і ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Конституційний Суд України констатував, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб, та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Таким чином, суд конституційної юрисдикції встановив, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

За змістом ст. 129 ГПК України судові витрати позивача за розгляд справи судом належить покласти на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

1.1. Рішення Рахівської міської ради від 14.09.18 за № 518 "Про припинення права постійного користування на земельну ділянку" визнати недійсним.

1.2. Визнати за закритим акціонерним товариством "Євроцентр" (90600 м. Рахів Закарпатської області, вул. Миру, буд. 24, ) право на постійне користування земельною ділянкою площею 0,16 га на підставі державного акту на право постійного користування для обслуговування існуючих будівель серії ІІ-ЗК № 000149 від 05.12.96 виданого АТ Євроцентр

2. Стягнути з Рахівської міської ради Закарпатської області (90600 м. Рахів Закарпатської області, вул. Миру, 34, ) на користь закритого акціонерного товариства «Євроцентр» (90600 м. Рахів, вул. Миру, 24, ) у відшкодування судових витрат суму 4802,50 грн. (чотири тисячі вісімсот вісімдесят одну грн. 50 коп.).

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення у зв`язку з хворобою судді з 4.07.20 по 25.08.20 складено 02.09.20.

Суддя Ушак І.Г.