РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020Справа № 910/4385/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М. , розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 19 522 325, 29 грн.

Представники:

від позивача: Бобров Р.В.;

від відповідача: Цівінська Н.М., Слюсар С.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 19 522 325, 29 грн, з яких: 18 055 276, 80 грн - основний борг, 125 640, 62 грн - пеня, 1 032 662, 63 грн - 3 % річних та 308 745, 24 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.04.2020

23.04.2020 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем були виконані свої зобов`язання з поставки товару з порушенням встановленого договором строку, а саме пп.6.3.1 Договору, що відповідно до п.7.12 Договору є підставою для притримання оплати отриманого товару.

У судовому засіданні 30.04.2020 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 04.06.2020.

У судовому засіданні 04.06.2020 судом оголошено перерву до 23.07.2020.

19.06.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що кожна партія товару мала бути оплачена протягом 30 днів, а оплата всіх партій мала бути здійснена до 27.06.2019, отже, строк оплати за всі партії товару настав ще до моменту нарахування штрафних санкцій позивачу і заявлення про них претензією.

15.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства "Укргазвидобування" надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач зазначає, що сторони передбачили у договорі поставки №УГВ11734/30-18 від 06.12.2018 право відповідача притримати оплату отриманого товару, як інший вид оперативно-господарської санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/4385/20 призначено на 27.08.2020.

27.08.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав пояснення з приводу нарахування пені та 3 % річних, в яких зазначає, що позивачем помилково здійснено нарахування не від дати отримання товару, а від дати складання видаткової накладної, внаслідок чого припустився помилки у розрахунку пені та 3 % річних. Крім того, позивач зазначає, що оскільки наразі триває стадія розгляду справи по суті, позивач не має процесуальної можливості зменшити позовні вимоги, у зв`язку з чим просить суд врахувати ці пояснення під час винесення рішення у даній справі.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахування письмових пояснень поданих до суду 27.08.2020.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.08.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (далі - постачальник) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - покупець) укладено договір поставки №УГВ11734/30-18, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві арматуру фонтанну в асортименті (далі - товар), зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації/-ях (далі Специфікація/-її), яка є Додатком №1 до договору та є її невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є Додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1.3. договору постачальник гарантує, що товар, який є предметом договору належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Ціна за одиницю товару та загальна ціна договору може бути змінена (за умови, якщо договором передбачена оплата за товар протягом 30 календарних днів або більше по факту поставки - стандартні умови оплати) при застосуванні пункту 3.4. договору.

Згідно п.3.4.1. п. 3.4. договору, у разі, якщо постачальник бажає зменшити строки оплати, визначені цим договором (застосовується лише у разі оплати за товар по факту поставки протягом 30 календарних днів або більше), він письмово звертається до покупця з пропозицією зменшити строки оплати за договором з одночасним зменшення вартості поставленого, але не оплаченого товару, відповідно до формули дисконтування вартості товару, вказаної у п. 3.4.2. договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації/-ях або з урахуванням умов, передбачених п. 3.4. цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації/-ях та Графіку поставки до цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

За умовами п.п. 6.1, 6.3 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, приймати поставлений товар, у разі відсутності зауважень, згідно з актом приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором, забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього договору.

У відповідності до п. 7.11. договору, за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,001 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. На вимогу постачальника, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно п. 7.12 договору, до оплати постачальником штрафу/ів та/або пені, передбачених даним розділом VІІ «Відповідальність сторін» покупець, на суму таких штрафних санкцій, має право притримати оплату за товар.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 10.1. договору).

Специфікацією № 1 від 06.12.2018, що є додатком № 1 до договору № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018 сторони погодили товар, що постачається за договором, а саме Арматура фонтанна на загальну суму 127 490 640, 00 грн. Вартість товару по даній специфікації включає в себе витрати на пакування, завантаження, монтажні матеріали для транспортування, транспортні витрати, витрати отримання сертифікату походження товару, митні витрати понесені продавцем при митному оформленні товару, а також усі мита, податки та інші обов`язкові платежі, які оплачуються постачальником при експорті товару. Строк поставки: відповідно до Графіку поставки товару. Умови та строки оплати: оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів з дати постачання. Виробник товару: Китай. Рік виготовлення товару 2018-2019 роки, але не більше 12 місяців на дату поставки товару.

Додатком № 3 до договору № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018 сторони погодили графік поставки товару, відповідно до якого граничний строк поставки складає 90, 120 та 150 календарних днів з дати підписання договору по відповідних видах та комплектах товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 112 191 763, 20 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-05/28/11 від 28.05.2019 на суму 6 052 358, 40 грн, № РН-05/28/11 від 28.05.2019 на суму 6 052 358, 40 грн, № РН-05/28/13 від 28.05.2013 на суму 6 096 499, 20 грн, № РН-05/28/15 від 28.05.2019 на суму 6 052 358, 40 грн, № РН-05/28/16 від 28.05.2019 на суму 6 052 358, 40 грн, № РН-05/29/16 від 29.05.2019 на суму 4 809 446, 40 грн, № РН-05/29/15 від 29.05.2019 на суму 6 944 678, 40 грн, № РН-05/29/14 від 29.05.2019 на суму 6 944 678, 40 грн, №РН-06/14/25 від 14.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, №РН-06/14/24 від 14.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, № РН-06/14/23 від 14.06.2019 на суму 4 488 422, 40 грн, № РН-06/14/21 від 14.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, № РН-06/14/20 від 14.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, №РН-06/14/18 від 14.06.2019 на суму 4 020 192, 00 грн, № РН-06/14/17 від 14.06.2019 на суму 4 020 192, 00 грн, № РН-06/27/26 від 27.06.2019 на суму 4 020 192, 00 грн, № РН-06/27/27 від 27.06.2019 на суму 4 020 192, 00 грн, № РН-06/27/28 від 27.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, №РН-06/27/29 від 27.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, №РН-06/27/30 від 27.06.2019 на суму 4 912 512, 00 грн, №РН-06/27/31 від 27.06.2019 на суму 4 064 332, 80 грн, № РН04/24/113 від 24.07.2019 на суму 4 165 920, 00 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 94 136 486, 40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 194147 від 29.08.2019, № 194148 від 29.08.2019, № 194149 від 29.08.2019, № 194150 від 29.08.2019, № 194151 від 29.08.2019, № 194152 від 29.08.2019, № 194153 від 29.08.2019, № 194154 від 29.08.2019, № 2244587 від 14.11.2019, № 224588 від 14.11.2019, № 226239 від 20.11.2019, № 226240 від 20.11.2019, № 229510 від 28.11.2019, № 229511 від 28.11.2019, № G-244 від 01.11.2019, № G-245 від 01.11.2019, № G-253 від 01.11.2019, № 219404 від 05.11.2019, № 219405 від 05.11.2019, № 219406 від 05.11.2019, внаслідок чого за Акціонерним товариством "Укргазвидобування" утворилась заборгованість у розмірі 18 055 276, 80 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 24-09/19-1 від 24.09.2019, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість яка виникла за договором поставки № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 24.09.2019.

Відповідач на вищезазначену претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 18 055 276, 80 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 125 640, 62 грн - пені, 1 032 662, 63 грн - 3 % річних та 308 745, 24 грн - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 112 191 763, 20 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-05/28/11 від 28.05.2019, № РН-05/28/11 від 28.05.2019, № РН-05/28/13 від 28.05.2013, № РН-05/28/15 від 28.05.2019, № РН-05/28/16 від 28.05.2019, № РН-05/29/16 від 29.05.2019, № РН-05/29/15 від 29.05.2019, № РН-05/29/14 від 29.05.2019, №РН-06/14/25 від 14.06.2019, №РН-06/14/24 від 14.06.2019, № РН-06/14/23 від 14.06.2019, № РН-06/14/21 від 14.06.2019, № РН-06/14/20 від 14.06.2019, №РН-06/14/18 від 14.06.2019, № РН-06/14/17 від 14.06.2019, № РН-06/27/26 від 27.06.2019, № РН-06/27/27 від 27.06.2019, № РН-06/27/28 від 27.06.2019, №РН-06/27/29 від 27.06.2019, №РН-06/27/30 від 27.06.2019, №РН-06/27/31 від 27.06.2019, № РН04/24/113 від 24.07.2019, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 94 136 486, 40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 194147 від 29.08.2019, № 194148 від 29.08.2019, № 194149 від 29.08.2019, № 194150 від 29.08.2019, № 194151 від 29.08.2019, № 194152 від 29.08.2019, № 194153 від 29.08.2019, № 194154 від 29.08.2019, № 2244587 від 14.11.2019, № 224588 від 14.11.2019, № 226239 від 20.11.2019, № 226240 від 20.11.2019, № 229510 від 28.11.2019, № 229511 від 28.11.2019, № G-244 від 01.11.2019, № G-245 від 01.11.2019, № G-253 від 01.11.2019, № 219404 від 05.11.2019, № 219405 від 05.11.2019, № 219406 від 05.11.2019, внаслідок чого за Акціонерним товариством "Укргазвидобування" утворилась заборгованість у розмірі 18 055 276, 80 грн.

В свою чергу, заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем були виконані свої зобов`язання з поставки товару з порушенням встановленого договором строку, а саме пп.6.3.1 договору, що відповідно до п.7.12 договору є підставою для притримання оплати отриманого товару.

Так, п. 7.12 договору визначено, що до оплати постачальником штрафу/ів та/або пені, передбачених даним розділом VІІ «Відповідальність сторін» покупець, на суму таких штрафних санкцій, має право притримати оплату за товар.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення 16 312 206, 01 грн., які складаються з: 8 458 782, 58 грн. - пені та 7 853 423, 43 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.02.2020 у справі № 908/2704/19, залишеним без змін Центральним апеляційним господарським судом від 16.06.2020 позов Акціонерного товариства «Укргазвидобування» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» 169 175, 65 грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч сто сімдесят п`ять грн. 65 коп.) пені, 157 068, 47 грн. (сто п`ятдесят сім тисяч шістдесят вісім грн. 47 коп.) штрафу, 244 683,09 грн. (двісті сорок чотири тисячі шістсот вісімдесят три грн. 09 коп.) судового збору.

Зокрема, судом під час розгляду справи № 908/2704/19 встановлено, що факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару в рамках договору №УГВ11734/30-18 від 06.12.2018 підтверджується видатковими накладними від 28.05.2019 №РН-05/28/11 (фактична дата отримання - 31.05.2019), від 28.05.2019 №РН-05/28/12 (фактична дата отримання - 31.05.2019), від 28.05.2019 №РН-05/28/13 (фактична дата отримання - 31.05.2019), від 28.05.2019 №РН-05/28/15 (фактична дата отримання - 31.05.2019), від 28.05.2019 №РІІ-05/28/16 (фактична дата отримання - 31.05.2019), від 29.05.2019 №РН-05/29/14 (фактична дата отримання - 30.05.2019), від 29.05.2019 №РН-05/29/15 (фактична дата отримання - 30.05.2019), від 29.05.2019 №РН-05/29/16 (фактична дата отримання - 30.05.2019), від 14.06.2019 №РН-06/14/17 (фактична дата отримання - 18.06.2019) від 14.06.2019 №РН-06/14/18 (фактична дата отримання - 18.06.2019), від 14.06.2019 №РН-06/14/20 (фактична дата отримання - 19.06.2019) Відповідачем поставлено 4 к. товару на суму 4 912 512,00 грн., від 14.06.2019 №РН-06/14/2І (фактична дата отримання - 19.06.2019), від 14.06.2019 №РН-06/14/23 (фактична дата отримання - 20.06.2019), від 14.06.2019 №РН-06/14/24 (фактична дата отримання - 20.06.2019), від 14.06.2019 №РН-06/14/25 (фактична дата отримання - 19.06.2019), від 27.06.2019 №РН-06/27/26 (фактична дата отримання - 01.07.2019), від 27.06.2019 №РН-06/27/27 (фактична дата отримання - 01.07.2019), від 27.06.2019 №РН-06/27/30 (фактична дата отримання - 01.07.2019), від 27.06.2019 №РН-06/27/28 (фактична дата отримання-02.07.2019), від 27.06.2019 №РН-06/27/29 (фактична дата отримання - 02.07.2019), від 27.06.2019 №РН-06/27/31 (фактична дата отримання - 02.07.2019), від 24.07.2019 №РН-04/247/113 (фактична дата отримання - 24.07.2019).

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду Запорізької області від 04.02.2020 у справі № 908/2704/19, залишеним без змін Центральним апеляційним господарським судом від 16.06.2020, не доказуються при розгляді даної справи.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що з позивача в судовому порядку стягнуті штрафні санкції за порушення строків поставки товару, відповідне рішення суду набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, відтак відсутні підстави для застосування п. 7.12 договору до даних правовідносин як підставу для притримання оплату за поставлений позивачем товар.

Так, відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був здійснити оплату поставленого товару протягом 30 календарних днів від дати отримання товару.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови договору, встановлені рішенням суду у справі № 908/2704/19 дати фактичного отримання відповідачем товару та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був здійснити оплату поставленого товару протягом 30 календарних днів від дати отримання товару, тож:

- за видатковою накладною від 28.05.2019 № РН-05/28/11 (фактична дата отримання - 31.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 28.05.2019 №РН-05/28/12 (фактична дата отримання - 31.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 28.05.2019 №РН-05/28/13 (фактична дата отримання - 31.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 28.05.2019 №РН-05/28/15 (фактична дата отримання - 31.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 28.05.2019 №РІІ-05/28/16 (фактична дата отримання - 31.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 29.05.2019 №РН-05/29/14 (фактична дата отримання - 30.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 29.05.2019 №РН-05/29/15 (фактична дата отримання - 30.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 29.05.2019 №РН-05/29/16 (фактична дата отримання - 30.05.2019) строк оплати настав 01.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 02.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/17 (фактична дата отримання - 18.06.2019) строк оплати настав 18.07.2019 та, починаючи з 19.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/18 (фактична дата отримання - 18.06.2019) строк оплати настав 18.07.2019 та, починаючи з 19.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/20 (фактична дата отримання - 19.06.2019) строк оплати настав 19.07.2019 та, починаючи з 20.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/2І (фактична дата отримання - 19.06.2019) строк оплати настав 19.07.2019 та, починаючи з 20.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/23 (фактична дата отримання - 20.06.2019) строк оплати настав 22.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 23.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/24 (фактична дата отримання - 20.06.2019) строк оплати настав 22.07.2019 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) та, починаючи з 23.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 14.06.2019 №РН-06/14/25 (фактична дата отримання - 19.06.2019) строк оплати настав 19.07.2019 та, починаючи з 20.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 27.06.2019 №РН-06/27/26 (фактична дата отримання - 01.07.2019) строк оплати настав 30.07.2019 та, починаючи з 31.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 27.06.2019 №РН-06/27/27 (фактична дата отримання - 01.07.2019) строк оплати настав 30.07.2019 та, починаючи з 31.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 27.06.2019 №РН-06/27/30 (фактична дата отримання - 01.07.2019) строк оплати настав 30.07.2019 та, починаючи з 31.07.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 27.06.2019 №РН-06/27/28 (фактична дата отримання-02.07.2019) строк оплати настав 01.08.2019 та, починаючи з 02.08.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 27.06.2019 №РН-06/27/29 (фактична дата отримання - 02.07.2019) строк оплати настав 01.08.2019 та, починаючи з 02.08.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 27.06.2019 №РН-06/27/31 (фактична дата отримання - 02.07.2019) строк оплати настав 01.08.2019 та, починаючи з 02.08.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною від 24.07.2019 №РН-04/247/113 (фактична дата отримання - 24.07.2019) строк оплати настав 23.08.2019 та, починаючи з 24.08.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17 та від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № УГВ11734/30-18 від 06.12.2018 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18 055 276, 80 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 125 640, 62 грн - пені, 1 032 662, 63 грн - 3 % річних та 308 745, 24 грн - інфляційних втрат.

У відповідності до п. 7.11. договору, за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,001 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. На вимогу постачальника, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, з урахуванням строків оплати товару встановлених судом вище, при цьому за видатковими накладними №РН-06/27/29 від 27.06.2019, №РН-06/27/30 від 27.06.2019, №РН-06/27/31 від 27.06.2019, № РН04/24/113 від 24.07.2019 позивачем розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, позивачем включено у період нарахування пені дату оплати відповідачем товару, що не допускається.

Тож, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 112 513, 40 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період не більше 6 місяців та по дату оплати відповідачем товару, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 032 662, 63 грн - 3 % річних та 308 745, 24 грн - інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останніх допущені помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, з урахування строків оплати товару встановлених судом вище, при цьому позивачем при розрахунку враховано дату оплати товару та, відповідно, у розмірі нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 924 622, 73 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 280 396, 89 грн, які розраховані з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання окремо по кожній видатковій накладній по дату оплати товару відповідачем, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код - 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (вул. Північне шосе, 69-А, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний код - 30105738) 18 055 276 (вісімнадцять мільйонів п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн 80 коп. - заборгованості, 112 513 (сто дванадцять тисяч п`ятсот тринадцять) грн 40 коп. - пені, 924 622 (дев`ятсот двадцять чотири тисячі шістсот двадцять дві) грн 73 коп. - 3% річних, 280 396 (двісті вісімдесят тисяч триста дев`яносто шість) грн. 89 коп. - інфляційних втрат та 290 592 (двісті дев`яносто тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 15 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 03.09.2020.

Суддя С. О. Щербаков