ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Справа № 918/263/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.05.2020р. (повний текст - 28.05.2020р.) у справі №918/263/20 (суддя Марач В.В.)

за позовом Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 150 030,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.ч.2, 10 ст.270, ч.13 ст.8 та ч.3 ст.252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.05.2020р. у справі №918/263/20 відмовлено у позові Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 150 030,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Володимирецьке лісове господарство" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (арк.справи 201-207).

В скарзі апелянт зокрема стверджує, що висновок господарського суду Рівненської області про те, що виключно первинні документи можуть підтвердити наявність чи відсутність господарської операції суперечить ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ст.1 вказаного закону зазначає, що первинний документ, тобто видаткова накладна, є документом, що лише містить відомості про господарську операцію і аж ніяк не документом, що підтверджує господарську операцію.

Зазначає, що пиломатеріали обрізні хвойних порід по договору №2018-45 від 27.02.2018р. від ФОП Цикун А.В. на ДП «Володимирецький лісгосп» не надходило, що вбачається з довідки №296 від 05.05.2020р., реєстру надходжень товарів та послуг (матеріальний склад Антонівка ЛПК) за червень 2018 року ДП «Володимирецький лісгосп».

Звертає увагу, що за результатами проведення інвентаризації ДП «Володимирецький лісгосп» було складено акт №3 інвентаризації розрахунків з дебіторами і кредиторами від 01.11.2019р., згідно якої значиться сума дебіторської заборгованості за даними бухгалтерського обліку 150030 грн. за дебітором ФОП ОСОБА_1 .

Згідно акту №13-17-07-06/19 від 07.08.2019р. (ст.87-93) ревізією Управління Західного офісу Держаудитслужби у Рівненській області встановлено, що станом на 31.05.2019р. за субрахунком №631 за чотирма фізичними особами - підприємцями обліковується дебіторська заборгованість на загальну суму 600120,00 грн. (кожному по 150 030,00 грн.), а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Ревізією встановлено, що в період з 27.02.2018р. по 31.05.2019р. та на момент проведення контрольного заходу Підприємством не здійснювалося оприбуткування товарів, які надійшли від підприємця ОСОБА_1 (ст. 90 акту). Крім того, за результатами проведених в період з 01.06.2018р. по дату завершення ревізії інвентаризацій, станом на 01.11.2018р. та станом на 04.06.2019р. не виявлено не оприбуткованих лишків пиломатеріалів обрізних хвойних порід (сосна). Таким чином, зважаючи на неможливість підтвердження факту отримання пиломатеріалів ДП «Володимирецький лісгосп» та відсутність підтвердження надходження даного товару на Підприємство, в порушення ст. 193, 265 ГК України, ст.ст. 526, 530, 599, 610, 629, 712 ЦК України, та п. 5.1. договорів від 27.02.2018 внаслідок не здійснення, у визначений договірними умовами термін, поставки оплаченого ДП «Володимирецький лісгосп» товару підприємцями нанесено матеріальна шкода Підприємству на загальну суму вартості непоставленого товару - 595 119,00 грн. (в т.ч. ФОП Цикун А. В. - 150 030,00 грн.). (ст. 92 акту).

Крім цього, апелянт не погоджується з твердженням суду першої інстанції про безпідставність посилань представника ДП «Володимирецький лісгосп» на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №916/922/19, оскільки представник позивача посилається не на вигідні правові норми, а ті правові норми, які підтверджують правову позицію останнього та викладені в постанові Верховного Суду відносно підтвердження реальності господарської операції, реального руху активів, що підтверджується не лише видатковою накладною, а іншими доказами.

Скаржник вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що недоліки видаткової накладної є неістотними, оскільки такі недоліки перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, Господарським судом Рівненської області не прийнято до уваги те, що відповідач не пред`явив оригінал спірної накладної. В сторони скаржника виникає обґрунтована підозра, чи був дійсно відбиток печатки ДП «Володимирецький лісгосп», так як до суду пред`явлено лише копію. А посилання суду в рішенні на відбиток печатки і слугували для визнання видаткової накладної як належного доказу здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції також не оцінено те, що посилання відповідача у доповненнях до відзиву на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області лише підтверджує той факт, що товар не був поставлений ДП «Володимирецький лісгосп», оскільки порушено кримінальне провадження відносно особи, що будучи службовою особою (директором ДП «Володимирецький лісгосп»), зловживаючи своїм службовим становищем привласнила майно державного підприємства. Окрім того, згідно посадової інструкції директор підприємства не уповноважений приймати товар. Більше того, у вказаній ухвалі говориться про те, що ФОП Цикун А.В. здійснив поставку пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) на території ТОВ «Сетім» що по вул.Дубки, 4, м.Костопіль, Рівненської області. А місцезнаходження ДП «Володимирецький лісгосп»: вул.Партизанська, 23, с.Антонівка, Володимирецький р-н, Рівненська обл.

Тому скаржник стверджує, що господарська операція по поставці товару за договором №2018-45 від 27.02.2018р. реально не відбулася, ФОП Цикун А.В. товар фактично не поставлений ДП «Володимирецький лісгосп», що підтверджує ряд доданих доказів, а видаткова накладна, що подана відповідачем не підтверджує факту поставки, більше того підписана не встановленою та не повноважною особою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на положення ст.509, ч.1 ст.662, ч.1 ст.664, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. №88, правову позицію викладену в листі ВАСУ від 02.06.2011р. №742/11/13-11, ухвалі ВАСУ від 18.08.2015р. №К/800/19833/15, постановах Верховного Суду від 19.02.2019р. у справі №826/2958/14, від 04.11.2019р. у справі №905/49/15, від 29.11.2019р. у справі №914/2267/18, від 29.01.2020р. у справі №916/922/19, від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати рішення Господарського Рівненської області від 26.05.2020р. у справі №918/263/20, прийняти нове рішення, яким позов Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» до ОСОБА_1 - задоволити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» заборгованість в сумі 150030 гривень 00 копійок.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.05.2020р. у справі №918/263/20. Запропоновано відповідачу у строк - до 15.08.2020р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачам.

13.08.2020р. (вх.№2048/20) на адресу суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат в якій заявник просить суд при ухваленні рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» на рішення Господарського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року у справі №918/263/20 вирішити питання про розподіл судових витрат у розмірі 5625 гривень 68 копійок по оплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 гривень.

17.08.2020р. (вх.№5228/20) на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, який було направлено на адресу суду листом від 14.08.2020р.

У відзиві зазначає, що на виконання умов Договору поставки б/н від 27 лютого 2018 року відповідачем було передано позивачу пиломатеріал обрізний хвойних порід (сосна) в кількості 33.340 куб.м на загальну суму 150030,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000013 від 15 червня 2018 року, яка зі сторони покупця була підписана директором підприємства ОСОБА_5 та скріплений печаткою підприємства.

Видаткова накладна №РН-0000013 від 15 червня 2018 року оформлена відповідно до положень чинного законодавства, містить відомості про господарську операцію між позивачем і відповідачем та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, а тому є належним та допустимим доказом отримання Відповідачем товару, визначеного цією накладною та на суму, що в ній зазначена.

В позивача відсутній облік зазначеної вище господарської операції, оскільки директором Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» Круком А.А. видаткова накладна №РН-0000013 від 15 червня 2018 року не була передана в бухгалтерію підприємства, а отриманий у відповідача товар був ним привласнений, що вбачається з кримінального провадження №0000519 за обвинуваченням директора Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

Таким чином відповідачем належним чином виконані свої зобов`язання за договором поставки б/н від 27 лютого 2018 року, а тому станом на момент звернення позивача до суду у відповідача відсутній обов`язок з повернення позивачу грошових коштів в розмірі 150030,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги відзиву посилається на норми статей 11, 509, 610, 627, 655, 712 Цивільного кодексу України, статті 179 Господарського кодексу України, ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

З урахуванням вище викладеного представник відповідача просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

27.02.2018р. між Державним підприємством «Володимирецьке лісове господарство» (Покупець) та ФОП Цикун Андрій Васильович (Постачальник) укладено договір поставки №2018-45, пунктом 1.1. якого сторони погодили, що Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця пиломатеріал обрізний, надалі «Товар», а Покупець зобов`язується оплатити і прийняти Товар (арк.справи 8).

Відповідно до п.3.1. Договору, ціна Товару становить 4500.00 грн. за 1 м.куб. пиломатеріалу обрізного хвойних порід.

Згідно п.3.4. Договору розрахунок за отриманий Товар здійснюється у безготівковому порядку 100 % передоплати на рахунок Продавця згідно виставленого рахунку на товар.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що датою отримання Товару вважається дата підписання накладної представником Покупця.

27.02.2018р. ФОП Цикун А.В. виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000001 про оплату пиломатеріалу обрізного хвойних порід (сосна) в кількості 33.340 куб.м. на загальну суму 150030,00 грн (арк.справи 9).

На виконання умов договору 27.02.2018р. ДП «Володимирецький лісгосп» було оплачено вартість поставки пиломатеріалу згідно вказаного вище рахунку, що підтверджується платіжним дорученням №740 (арк.справи 12).

Позивач 06.06.2018 року надіслав на адресу Відповідача претензію №644 про погашення заборгованості.

28.10.2019 року представник ДП «Володимирецький лісгосп» повторно звернувся з вимогою про повернення суми попередньої оплати за вказаним договором до 04.11.2019 року сплативши на розрахунковий рахунок Позивача суму в розмірі 150 030,00 грн.

Як доказ виконання умов договору поставки №2018-45 від 27.02.2018р. в частині поставки Товару позивачу відповідачем було долучено до матеріалів справи копію видаткової накладної №РН-0000013 від 15 червня 2018 року згідно якої Постачальник - Фізична особа-підприємець Цикун Андрій Васильович передав, а Одержувач - ДП "Володимирецьке лісове господарство" отримав пиломатеріали обрізних хвойних порід (сосна) в кількості 33.340 куб.м. за ціною 4500,00 грн. за куб.м. на загальну суму 150030,00 грн. без ПДВ.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як передбачено положеннями ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на предмет позову, Державне підприємство "Володимирецьке лісове господарство" зобов`язане довести, що відповідач Цикун А.В., під час здійснення господарської діяльності у статусі фізичної особи-підприємця, не виконав умов договору поставки №2018-45 від 27.02.2018р. в частині поставки товару, і що у останнього виникло зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у розмірі 150 030,00 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків с договори.

Як встановлено положеннями ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Як встановлено ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 3.5 Договору поставки №2018-45 від 27.02.2018р. передбачено, що датою отримання Товару вважається дата підписання накладної представником Покупця.

Як доказ виконання умов договору поставки №2018-45 від 27.02.2018р. в частині поставки Товару, відповідач долучив до матеріалів справи належним чином завірену копію видаткової накладної №РН-0000013 від 15 червня 2018 року в якій, зокрема, зазначено що Постачальник - фізична особа-підприємець Цикун Андрій Васильович передав, а Одержувач - ДП "Володимирецьке лісове господарство" отримав пиломатеріали обрізних хвойних порід (сосна) в кількості 33.340 куб.м. за ціною 4500,00 грн. за куб.м. на загальну суму 150 030,00 грн. без ПДВ.

Згідно статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Як встановлено ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на зазначене, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність господарської операції можуть бути виключно первинні документи, складені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що видаткова накладна №РН-0000013 від 15 червня 2018 року оформлена відповідно до положень чинного законодавства: містить відомості про господарську операцію між позивачем і відповідачем, зокрема, назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, які брали участь у здійсненні господарської операції у графах "від постачальника" та "отримав(ла)".

Окрім цього, у вказаній накладній, як підстава здійснення господарської операції вказано Договір б/н від 27.02.2018р.

Видаткова накладна №РН-0000013 від 15 червня 2018 року скріплена печаткою позивача - ДП "Володимирецьке лісове господарство".

Отже, відомості, які зазначені у видатковій накладній №РН-0000013 від 15 червня 2018р. щодо постачальника, одержувача, кількісних та вартісних показників товару, що постачається відповідають таким показникам, які вказані у Договорі поставки б/н від 27.02.2018р., укладеному між позивачем та відповідачем та показникам, вказаним в рахунку-фактурі №СФ-0000013 від 27.02.2018р., на підставі якого позивачем було здійснено предоплату за поставку товару.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Тому, колегія суддів вважає, що недоліки у видатковій накладній №РН-0000013 від 15 червня 2018 року, на які посилається позивач, є неістотними, а тому не є підставою для невизнання господарської операції, так як накладна містить відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції та скріплена печаткою позивача, який є отримувачем товару.

Скаржник посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29 січня 2020 року у справі №916/922/19.

Водночас, як вірно відмічено місцевим господарським судом, хоча у вказаній постанові касаційний суд у п.7.4 вказує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця) однак, в той же час у п.7.7 зазначає, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні). Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17 та від 05 грудня 2018 року у справі №915/878/16 .

Касаційний суд також констатує, що при цьому, у постанові від 20.12.2018р. у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

В матеріалах справи відсутні докази, що печатка Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що відтиск печатки Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" на видатковій накладній №РН-0000013 від 15 червня 2018 року є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цією накладною, накладна складена у відповідності до вимог закону і, відповідно, є підтвердженням господарської операції між позивачем та відповідачем.

Посилання скаржника, що відповідач не надав доказів поставки (транспортування) товару на адресу Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" є безпідставним, так як Договором поставки б/н від 27.02.2018р., не покладено на відповідача обов`язок по транспортуванню Товару до позивача.

Скаржник також посилається на те, що у бухгалтерському обліку позивача не відображено господарської операції за видатковою накладною №РН-0000013 від 15 червня 2018 року.

При цьому, згідно частини 3 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частини 6 цієї статті Закону саме керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, на виконання умов Договору поставки б/н від 27 лютого 2018 року за видатковою накладною №РН-0000013 від 15 червня 2018 року поставлено позивачу товар на суму передоплати, здійснену позивачем, а тому, відповідно, у позивача відсутнє право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та оскільки Державне підприємство "Володимирецьке лісове господарство" не довело належними та допустимими доказами факту невиконання умов Договору поставки б/н від 27 лютого 2018 року зі сторони фізичної особи-підприємця Цикуна Андрія Васильовича в частині поставки товару, колегія суддів дійшла висновку, що Господарським судом Рівненської області правомірно відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.4 зазначеної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача - Державне підприємство "Володимирецьке лісове господарство", а тому колегія суддів відмовляє позивачу у задоволенні заяви про розподіл судових витрат (вх.№2048/20 від 13.08.2020р.).

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.05.2020р. у справі №918/263/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.09.2020р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.