УХВАЛА

13 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/1584/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Покотилівської селищної ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2020 року (головуючий - Терещенко О. І., судді - Сіверін В. І., Слободін М. М.) у справі

за позовом Покотилівської селищної ради

до Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва»

про стягнення 503 188,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2020 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Покотилівської селищної ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2020 року у справі № 922/1584/19.

За наслідками перевірки матеріалів касаційної скарги Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 922/1584/19, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в)справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Оскільки ціна позову у справі № 922/1584/19 становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн станом на 2020 рік), то у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України ця справа підлягає касаційному оскарженню лише у разі наявності виключень, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу.

Проте, у касаційній скарзі Покотилівської селищної ради не наведено передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для перегляду постанови Східного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2020 року у справі № 922/1584/19, оскільки, в цій скарзі відсутні будь-які обґрунтування того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, а відкриття касаційного провадження у справі, з ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливе лише за наявності наведених підстав.

Доводи касаційної скарги про помилкове врахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/3655/17 і від 07 листопада 2018 року у справі № 910/20774/17 не визнаються Судом такими, що свідчать про наявність підстав для відкриття провадження у даній справі, адже вони не охоплюються виключним переліком підстав, передбаченим пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Суд вважає за необхідне додати, що твердження Покотилівської селищної ради про відмінність обставин цих справ від тих що склалися у справі № 922/1584/19 не відповідає дійсності, зважаючи на таке.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення коштів за бездоговірне користування земельною ділянкою на підставі 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Позивач стверджує, що відмовляючи у позові Східний апеляційний господарський суд не врахував відсутності між сторонами договірних відносин, оскільки договір оренди, який було укладено із колишнім власником розташованої на земельній ділянці нерухомості, припинено 25 травня 2016 року шляхом заключення з ним відповідної угоди.

Згідно із правовою позицією, застосованою апеляційним господарським судом, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене.

Наведену правову позицію викладено Верховним Судом не лише в постановах у справах № 922/3655/17 і № 910/20774/17, на які посилається апеляційний господарський суд, але і в інших постановах касаційного суду, зокрема, від 03 березня 2018 року у справі № 904/6296/17, від 05 вересня 2018 року у справі № 904/9027/17, від 29 листопада 2018 року у справі № 915/1416/17, від 06 грудня 2018 року у справі № 902/1592/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 913/661/17 від 06 березня 2019 року у справі № 914/2687/17, від 04 квітня 2019 року у справі № 910/7197/18, від 12 березня 2020 року у справі № 913/153/18, від 09 квітня 2020 року у справі № 908/848/18 тощо.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на час переходу до відповідача права власності на нерухомість договір оренди земельної ділянки, укладений із попереднім власником нерухомого майна, був чинним. Ця обставина підтверджується і скаржником.

Отже, висновок апеляційного господарського суду про те, що Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва», внаслідок переходу до нього права власності на нерухомість (договір курівлі-продажу від 17 лютого 2016 року № 301), автоматично, в силу прямої норми закону, стало стороною відповідного договору та орендарем земельної ділянки, власником та орендодавцем якої є позивач, відповідає усталеній практиці Верховного Суду та свідчить про існування договірних відносин між сторонами.

Твердження скаржника про відсутність між сторонами договірних відносин через припинення договору оренди земельної ділянки шляхом укладення із колишнім власником нерухомості відповідної угоди спростовується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04 червня 2019 року у справі № 914/1925/18, від 08 липня 2020 року у справі № 922/1349/18, відповідно до якої правочин з припинення договору оренди, вчинений відчужувачем нерухомого майна, який на час його вчинення не є орендарем земельної ділянки за цим договором, тобто не є стороною у відповідному зобов`язанні, не припиняє зобов`язання за договором оренди для нового власника нерухомого майна, не припиняє його права та обов`язки як орендаря.

Суд зазначає, що у подібних правовідносинах заявникам слід враховувати, що Верховний Суд є судом права і використання ним оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя з огляду на високий статус касаційного суду.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Таким чином, передбачений процесуальним законом перелік судових рішень, які не підлягають касаційному оскарженню, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

За таких обставин, оскільки касаційній скарзі Покотилівської селищної ради не наведено передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для перегляду постанови Східного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2020 року у справі № 922/1584/19, а постанову апеляційного господарського суду прийнято відповідно до усталеної практики Верховного Суду, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 12, 17, 163, 232, 234, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Покотилівської селищної ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2020 року у справі № 922/1584/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. С. Міщенко

Судді І. С. Берднік

В. Г. Суховий