ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Справа№ 910/18979/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 (повний текст складено 07.04.2020)

у справі № 910/18979/19 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали"

про стягнення 145.499,29 грн,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/18979/19 позов задоволено частково: стягнуто з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКІ ПОЛІМЕТАЛИ" до Державного бюджету України заборгованість у розмірі 106.684,82 грн, пеню у розмірі 18.373,17 грн, штраф у розмірі 3.200,54 грн, інфляційні втрати у розмірі 13.313,48 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 103,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 3.823,92 грн у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що наявними у справі належними письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у задоволеній судом частині.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПАТ "ДАК "Українські поліметали" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати у повному обсязі та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 апеляційну скаргу ПАТ "ДАК "Українські поліметали" залишено без руху; зобов`язано ПАТ "ДАК "Українські поліметали" усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання суду доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі протягом десяти днів з дня закінчення карантину.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/18979/19; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що:

- 11.06.2018 відповідач повернув орендоване майно балансоутримувачу, а відтак договір оренди припинив свою дію і обов`язок відповідача зі сплати орендної плати припинився;

- рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/14382/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" про стягнення заборгованості було встановлено, що станом на 17.10.2018 заборгованість відповідача за цим же договором оренди нерухомого майна №8068 від 30.03.2018 становила 45.021,55 грн. А тому апелянт вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості спростовується рішенням суду у іншій справі, яке набрало законної сили.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено місцевим судом, 30.03.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (Орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" (Орендар) укладено Договір №8068 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлових приміщень, площею 133,69 кв. м (робоча площа 60,2 кв. м), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 174, на першому поверсі будинку, що перебуває на балансі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (балансоутримувач).

У п. 1.2 Договору № 8068 передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення офісу.

Згідно з п. 2.1 Договору № 8068 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 3.1 Договору № 8068 встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, зі змінами та доповненнями, та становить без податку на додану вартість за базовий місяць розрахунку - лютий 2018 року 36.350,68 грн. Орендна плата за перший місяць оренди березень 2018 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2018 року.

За умовами п. 3.2 Договору № 8068 нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. п. 3.3, 3.4 Договору № 8068).

Відповідно до пункту 3.6 Договору № 8068 орендна плата перераховується до державного бюджету балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Строк дії договору оренди №8068 відповідно до пункту 10.1 сторони погодили з 30.03.2018 по 28.02.2021 включно.

У п. 5.15 договору № 8068 сторони погодили, що, враховуючи ст. 631 Цивільного кодексу України, у зв`язку з тим, що майно використовувалось орендарем до укладання договору, а саме з 30.09.2017, орендар зобов`язується протягом місяця після підписання цього договору перерахувати орендну плату до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у п. 3.6 договору за період з 30.09.2017 до дати укладання цього договору. Орендна плата за вересень 2017 року становить 34.416,15 грн без податку на додану вартість.

Судом встановлено, що 30.03.2018 за актом приймання-передачі позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлових приміщень, площею 133,69 кв. м (робоча площа 60,2 кв. м), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 174, на першому поверсі будинку, що перебуває на балансі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (балансоутримувач).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що відповідач не у повному обсязі сплатив до державного бюджету 50% орендної плати, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 106.684,82 грн (за період з вересня 2017 року по березень 2018 року). Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 18.476,53 грн пені, 3.200,54 грн штрафу та 17.137,40 грн інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом встановлено, що за період з вересня 2017 року по березень 2018 року заборгованість відповідача по орендній платі до державного бюджету становить 106.684,82 грн, що відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до позовної заяви.

Перевіривши викладені позивачем розрахунки 50% місячного розміру орендної плати, апеляційний суд дійшов висновку, що вони відповідають порядку та способу нарахування, які встановлені умовами Договору № 8068, та є обґрунтованими.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, власного контррозрахунку не навів, доводів позивача, які викладені у позовній заяві, не спростував.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи встановлений у п. 3.6 Договору № 8068 порядок виконання відповідачем (орендарем) свого обов`язку зі сплати орендних платежів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 15 числа місяця.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач сплатив 50% орендних платежів за період з вересня 2017 року по березень 2018 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 106.684,82 грн.

Доказів сплати заборгованості з орендної плати за період з вересня 2017 року по березень 2018 року у сумі 106.684,82 грн станом на дату розгляду справи місцевим судом відповідач не надав.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі №910/14382/18 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" про стягнення заборгованості встановлено, що станом на 17.10.2018 заборгованість відповідача за цим же договором оренди нерухомого майна №8068 від 30.03.2018 становила 45.021,55 грн.

Як вбачається із вказаного рішення суду, предметом спору у справі №910/14382/18 було стягнення орендної плати за період 30.03.2018 року по 17.11.2018. Водночас предметом спору у даній справі №910/189/19 є стягнення орендної плати за період з вересня 2017 року по березень 2018 року.

Також, враховуючи період з вересня 2017 року по березень 2018 року, за який виникла спірна заборгованість, колегія суддів відхиляє посилання апелянта і на те, що 11.06.2018 відповідач фактично повернув орендоване майно балансоутримувачу, а відтак договір оренди припинив свою дію 11.06.2018 і обов`язок відповідача зі сплати орендної плати припинився.

Крім того, згідно з п. 10.1 договору оренди нерухомого майна №8068 умови цього договору щодо зобов`язань орендаря зі сплати орендної плати зберігають свою силу до виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКІ ПОЛІМЕТАЛИ" у сумі 106.684,82 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідач не надав суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 106.684,82 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в частині стягнення з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКІ ПОЛІМЕТАЛИ" суми основного боргу у розмірі 106.684,82 грн є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 18.476,53 грн за період нарахування з 16.04.2018 по 14.10.2018.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Також договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених норм права пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін), або стягнення пені за невиконання основного зобов`язання передбачено законом.

Як вбачається з п. 3.7 Договору № 8068, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексацій і стягується до бюджету та Орендодавцю у визначеному п. 3.1 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування), місцевий суд дійшов правильного висновку, що обґрунтованим розміром пені, яка підлягає стягненню з відповідача, є 18.373,17 грн, оскільки позивач невірно визначив початок перебігу прострочення. Так, позивач не врахував, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в частині стягнення з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКІ ПОЛІМЕТАЛИ" пені у розмірі 18.476,53 грн підлягають частковому задоволенні у розмірі 18.373,17 грн.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача штраф у сумі 3.200,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 3.8 Договору № 8068 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок штрафу, долучений позивачем до позовної заяви, місцевий суд дійшов вірного висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в частині стягнення з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКІ ПОЛІМЕТАЛИ" штрафу у розмірі 3.200,54 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 17.137,40 грн за період з жовтня 2017 року по листопад 2019 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання боржником його грошового зобов`язання у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, у розмірі 17.137,40 грн, нарахованих за період з жовтня 2017 року по листопад 2019 року, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у розмірі 13.313,48 грн згідно з вірним арифметичним розрахунком місцевого суду.

Таким чином з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "УКРАЇНСЬКІ ПОЛІМЕТАЛИ" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву підлягає стягненню заборгованість у розмірі 106.684,82 грн, пеня у розмірі 18.373,17 грн, штраф у розмірі 3.200,54 грн та інфляційні втрати у розмірі 13.313,48 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Українські поліметали" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/18979/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/18979/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18979/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова