ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2996/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

секретар судового засідання Іванов І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: В.О. Шейдецький

від відповідача: С.Є. Солдатов

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ)

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 (суддя Щавинська Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 17.02.2020)

у справі № 916/2996/19

за позовом ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Іллічівськзовніштранс"

про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ)"Іллічівськзовніштранс", в якій просило суд зобов`язати відповідача повернути позивачу контейнер №OOLU6151254, а також відшкодувати судові витрати.

Свої позовні вимоги з посиланням на ст. ст. 1212,1213 ЦК України позивач обґрунтовував набуттям відповідачем без достатньої правової підстави належного на праві власності позивачу майна, а саме контейнеру №OOLU6151254.

09.12.2019 до суду від ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ) надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути позивачу рефрижераторні контейнери №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820, яка була прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі № 916/2996/19 у задоволенні позову відмовлено через не доведеність позивачем факту наявності у нього права власності на спірні контейнери та наявності спірного майна у незаконному володінні відповідача.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2020, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, при прийнятті оскарженого рішення місцевий суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, яке підлягає скасуванню.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції діяв упереджено по відношенню до позивача, неправомірно залишив поза увагою надані позивачем докази набуття ним права власності на спірні контейнери, а саме рахунок Unifeeder A/S (ТОВ «Юніфеедер», Данія) на ім`я позивача №635642 від 04.12.2017 на 30 270,73Євро, виписки по банківськім рахунках та лист ТОВ «Юніфеедер» від 17.09.2018р.

Також апелянт зазначає, що місцевий господарський суд порушив ч. 3 ст. 56 ГПК України, оскільки дійшов невірного висновку про наявність у представника відповідача - Солдатова С.Є. повноважень на участь у судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.05.2020 розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ) на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі № 916/2996/19 призначено на 17.06.2020 о 15:00 год.

17.06.2020 в судовому засіданні була оголошена перерва до 11.08.2020 о 14:00 год.

У судовому засіданні 11.08.2020 представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу і просив задовольнити позов, а представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом позовні вимоги ASSTRA Forwarding AG направлені на зобов`язання відповідача повернути належні позивачу на праві приватної власності рефрижераторні контейнери №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820, які набуті відповідачем без достатньої правової підстави. При цьому на підтвердження набуття права власності на спірне майно позивачем надано суду лист ТОВ "Юніфеедер", згідно якого товариство підтвердило належність позивачу з 28.03.2018р. на праві приватної власності контейнерів №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820 внаслідок повної оплати узгодженої суми покупки, довідку ASSTRA Forwarding AG про балансову вартість контейнерів, виписку по банківському рахунку ТОВ "Юніфеедер" та виписку з банківського рахунку ASSTRA Forwarding AG.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК України, а саме: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебуває у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав; 5) між позивачем і відповідачем мають бути відсутні договірні відносини, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка володіє цим майном, (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. (Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.03.2018 у справі №761/1554/13-ц).

Для застосування приписів ст. 388 ЦК України необхідною умовою є доведення позивачем, насамперед, того факту, що позивач є власником майна. Тобто, особа яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з незаконного володіння, як у добросовісного так і у недобросовісного набувача, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.03.2018 у справі № Б-24/27-02.

Відповідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

До предмету доказування у віндикаційному позові, як вже зазначалося вище, входять факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майно.

Позивач, стверджуючи про те що спірне майно належить йому на праві власності надав до суду документи, зокрема лист ТОВ "Юніфеедер", згідно якого товариство підтвердило належність позивачу з 28.03.2018р. на праві приватної власності контейнерів №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820 внаслідок повної оплати узгодженої суми покупки, довідку ASSTRA Forwarding AG про балансову вартість контейнерів, виписку по банківському рахунку ТОВ "Юніфеедер", виписку з банківського рахунку ASSTRA Forwarding AG.

Дослідивши вказані документи, апеляційна інстанція дійшла висновку, що вони не доводять право власності позивача на вищевказані контейнери, так як відсутні докази, що ці контейнери належали іноземному товариству - ТОВ "Юніфеедер" і воно мало право їх відчужити позивачу. Крім того, в позовній заяві зазначено, що позивач використовував їх для перевезення різного роду вантажів, після проведення заходів щодо розшуку контейнерів ним було з`ясовано, що 19.08.2019-20.08.2019 порожні контейнери були доставлені морським перевізником COSCO SHIPPING (Europe) GmbH (КОСКО ШИППІНГ ЛАЙНЗ (Європа) ГМБХ, м. Німечина) в Одеський морський торговельний порт та вивантажені на контейнерний термінал ТОВ «Бруклін-Київ Порт». Разом з тим ТОВ «Коско Шиппінг Лайнз (Україна) Ко., Лтд» (м. Одеса), що є агентом контейнерного перевізника COSCO SHIPPING (Europe) GmbH (КОСКО ШИППІНГ ЛАЙНЗ (Європа) ГМБХ, м. Німечина), на адвокатський запит повідомило, що контейнери згідно з нарядом №350/230 від 15.08.2018 були видані відповідачу.

У судовому засіданні судом першої інстанції було встановлено, що одним із видів статутної діяльності Приватного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» є транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних, транзитних та інших вантажів.

15.08.2018 на адресу Приватного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» надійшли контейнери №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820.

Згідно з листом-розпорядженням Midwest Group LLP № 08/18 від 18.08.2018 отримувачем зазначених контейнерів є GPS Logistics GmbH.

Відповідно до листа-розпорядження GPS Logistics GmbH №35 від 18.08.2018 зазначені контейнери 20.08.2018 були відвантажені на автомобілі ITE579/052FC, SVAО021 / SV040RA , KAО949/L696WW .

Інших документів, які б засвідчили права третіх осіб на спірні контейнери, або вимоги відвантажити їх іншому вантажоотримувачу, окрім GPS Logistics GmbH, до Приватного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» не надходило.

Таким чином, спірні контейнери покинули територію Приватного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» 20.08.2018 і їх місцезнаходження необхідно запитувати у вантажоотримувача, а саме GPS Logistics GmbH.

Оригінали виданих листів надавались відповідачем в суд першої інстанції для огляду та їх засвідчені копії залучені до матеріалів справи (а.с.151-152).

Представником позивача був наданий коносамент COEU від 25.07.2018 із перекладом, з якого вбачається, що 25.07.2018 порожні контейнери №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820, що належать відправнику, були завантажені на борт COSCO SHIPPING (Europe) GmbH (КОСКО ШИППІНГ ЛАЙНЗ (Європа) ГМБХ, м. Німечина), вантажовідправником зазначений «GPS Logistics GmbH», Гамбург, Німеччина, вантажоодержувачем вказаний «Midwest Group LLP», Единбург, Шотландія, Великобританія). Жодних доказів і пояснень представник позивача не надав стосовно того, яким чином контейнери, які належать на праві власності позивачу, за твердженням останнього, відправлялися за договором морського перевезення «GPS Logistics GmbH», Гамбург, Німеччина.

За таких обставин позивач не довів, що станом на час звернення з позовом контейнери №OOLU6151254, №OOLU6484487, №OOLU6186820 належали на праві власності ASSTRA Forwarding AG і знаходились у відповідача, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем належними засобами доказування не доведено фактичних обставин, які потребували обов`язкового встановлення і доведення, при заявленні віндикаційного позову, у зв`язку з чим місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позову

Доводи апелянта про те, що надані ним вищевказані документи є належними доказами його права власності не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки як вже зазначалось вони не доводять у встановленому законодавством порядку вчинення правочину щодо придбання спірних контейнерів, а також взагалі не доводять факт втрати цих контейнерів відповідачем.

Також колегія суддів не вбачає порушень місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема ч. 3 ст. 56 ГПК України, стосовно правомірності допущення до участі у судових засіданнях в якості представника відповідача - Солдатова С.Є.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 56 ГПК України, в редакції Закону № 390-IX від 18.12.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розширення можливостей самопредставництва в суді, встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно ж до приписів частини першої статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Матеріали справи містять довіреність № 1 від 03.01.2020 ПАТ "Іллічівськзовніштранс" на представника Солдатова С.Є. - директора з правових питань ПАТ "Іллічівськзовніштранс", виписку з наказу № 23-«Л» від 02.05.2019 в якому встановлено, що Солдатов С.Є. обіймає зазначену посаду та посадову інструкцію директора з правових питань ПАТ "Іллічівськзовніштранс" відповідно до якої директор з правових питань відноситься до категорії «керівники» і на підставі довіреності товариства має право представляти інтереси останнього в судових органах України будь-якої ланки, а відтак місцевий господарський суд правомірно допустив Солдатова С.Є. як представника ПАТ "Іллічівськзовніштранс" до у часті у судових засіданнях в даній справі.

Інших доводів на підтвердження своєї правової позиції, які б слугували підставою для скасування судового рішення у даній справі апелянтом не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, внаслідок чого оскаржуване рішення, прийняте при повному з`ясуванні обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/2996/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.08.2020 року.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська