РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.08.2020Справа № 910/9698/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄГАЗ"

про визнання додаткової угоди укладеною,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Саницька Б.В.

Представники учасників справи:

від позивача: Тітов І.С.;

від відповідача: Ткаченко Р.Ю.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " Київоблгаз Збут" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄГАЗ" (надалі - відповідач) про визнання додаткової угоди до договору купівлі-продажу природнього газу №12А167-1130-19 від 01.10.2019 укладеною.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.632 Цивільного кодексу України, ст.6, 7, 12, 179, 188 Господарського кодексу України, мотивовані наявністю підстав для визнання укладеною додаткової угоди до договору купівлі-продажу природного газу купівлі-продажу №12А167-1130-19 від 01.10.2019, в частині визначення ціни на постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям на підставі постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/8698/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.08.2020.

04.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ТОВ "ЄГАЗ" відсутній в переліку постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям, який затверджений "Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення змін до договору. Крім того, відповідачем наголошено на тому, що згідно приписів ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У підготовче засідання 12.08.2020 з`явились представники позивача та відповідача.

Враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, суд, протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в той же день.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті позовних вимог, позов просив задовольнити, представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

У судовому засіданні 12.08.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2019 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір №12А167-1130-19 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), за умовами п.1.1. якого продавець зобов`язується передати покупцеві в 2019 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору природний газ, який передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з п.2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.10.2019 по 31.10.2019 ( включно) природний газ до 32 758, 59 тис. м3.

Відповідно до п.3.1 договору продавець передає покупцеві природний газ у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. 3.2. договору передача газу за цим договором здійснюється шляхом надання оператору ГТС сторонами торгових сповіщень (в розумінні Кодексу ГТС) на відчуження/набуття природного газу, в якому зокрема зазначаються обсяги природного газу, визначені покупцем (заявка покупця) згідно з пунктом 2.1 цього договору. У разі відхилення оператором ГТС торгових сповіщень по незалежним від продавця причинам (в тому числі, якщо зазначені в торговому сповіщенні покупця обсяги відрізняються від обсягів, визначених в пункті 2.1 цього договору), продавець не несе відповідальність за невиконання умов цього договору в частині передачі природного газу. Приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

За умовами п.п.5.1., 5.2. договору ціна за 1 метр кубічний газу становить 4,2727604 грн, крім того, податок на додану вартість 20%. Всього до сплати за 1 кубічний метр газу разом з податком на додану вартість - 5, 1273125 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

У розділі 6 договору сторонами погоджено порядок оплати та умови розрахунків.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.10.2019, і діє в частині продажу природного газу до 31.10.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1. договору).

Додатковими угодами до договору сторони погоджували обсяг природного газу, який має бути переданий на користь позивача за кожен місяць окремо, його ціну, продовжували строк дії договору, а також угодою №7 внесено зміни щодо назви та місцезнаходження продавця (відповідача).

Зокрема, додатковою угодою №2 від 11.12.2019 до договору доповнено пункт 2.1. абзацом третім у наступній редакції:

"Продавець передає покупцеві з 01.12.2019 по 31.12.2019 (включно) природний газ обсягом до 87714,32 кубічних метрів."

Пункт 5.1. розділу 5 договору доповнено підпунктами 5.1.2 та 5.1.3 у наступній редакції:

" 5.1.8. Ціна за 1 метр кубічний природного газу з 01.12.2019 по 31.12.2019 (включно) - 4, 2766958 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 5,13203496 грн".

" 5.1.9. Ціна за 1 метр кубічний природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) - 5, 50 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 6, 60 грн".

Додатковою угодою №3 від 17.01.2020 до договору доповнено пункт 2.1. абзацом четвертим у наступній редакції:

"Продавець передає покупцеві з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) природний газ обсягом до 111 803, 00 кубічних метрів."

Постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" в частині визначення ціни продажу/постачання НАК "Нафтогаз України" природного газу з 01.01.2020 відповідно до пунктів 7, 8 і 11 Положення.

У результаті прийняття даної постанови, на думку позивача, ціна продажу для нього природного газу для потреб побутових споживачів та релігійних організацій в січні 2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, повинна становити разом з податком на додану вартість - 5,58 грн за 1 куб м. У зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом №417-Сл-1475-0220 від 13.02.2020, в якому ініціював на підставі постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 внести зміни, в тому числі, до договору №ВНЗ-Н-02-2019-270/1 від 19.03.2019 в частині визначення з 01.01.2020 по 31.01.2020 ціни на газ у розмірі 5,58 грн за м3 з урахуванням податку на додану вартість. До вказаного листа додано відповідну додаткову угоду.

Листом №167-СЛ-146-7-0220 від 12.02.2020 відповідачем було висловлено заперечення щодо внесення запропонованих позивачем змін до договору з посиланням на те, що статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а також зазначено, що згідно приписів ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою відповідача укладати відповідну додаткову угоду до договору, в частині визначення ціни на постачання природного газу за січень 2020 року.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття).

За приписами ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За приписами ч.ч.1-3 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 затверджено "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (надалі -Положення).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема акти цивільного законодавства, договори та інші правочини.

Так, зазначене Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до пунктів 1, 2 та 3 частини 3 Положення покладаються такі спеціальні обов`язки:

1) на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", зокрема: продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

2) на операторів газорозподільних систем - надавати інформацію, необхідну для забезпечення безперервного постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України "Міжнародний дитячий центр "Артек", на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

3) на постачальників природного газу, які придбали природний газ у НАК "Нафтогаз України" відповідно до цього Положення, - постачати такий природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України "Міжнародний дитячий центр "Артек" і звітувати про його використання на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням.

У додатку до вказаного Положення, який є його невід`ємною частиною, визначено перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу.

До зазначеного Переліку включено, в тому числі, і позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут".

Із системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства випливає, що даним Положенням чітко визначено коло суб`єктів, які одночасно є учасниками даних правовідносин на яких покладено спеціальні обов`язки, зокрема НАК "Нафтогаз", як продавця природнього газу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз збут", як постачальника природнього газу.

Разом з тим ТОВ «ЄГАЗ» не включено до кола суб`єктів на яких розповсюджується дія "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018.

Одночасно, відповідно до абзацу 4 зазначеного Положенням, останнє не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

Згідно із ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено також статтями 626, 627 ЦК України.

Таким чином, позивачем, з урахуванням принципу свободи договору обрано в якості продавця саме відповідача 01.10.2019 укладено договір №12А167-1130-19 купівлі-продажу природного газу і самостійно погоджено його умови.

28.01.2020 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Згідно вказаної Постанови абзац п`ятий пункту 6 Положення викладено в такій редакції: "З 1 січня 2020 року ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК "Нафтогаз України" на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.".

Пункт 13 Положення викладено в такій редакції: " 13. З 1 січня 2020 р. НАК "Нафтогаз України" здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (ТТF) за період 1-22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною.".

Отже, із урахуванням змін внесених до Положення вбачається, що розмір ціни продажу природного газу було встановлено саме для реалізації продавцем природнього газу - НАК "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу (яким є також позивач).

Як встановлено судом вище, в додатковій угоді №2 від 11.12.2019 сторонами досягнуто згоди, що ціна за 1 метр кубічний природнього газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 становить 5, 50 грн, крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати за 1 метр кубічний разом з податком на додану вартість 6, 60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2020 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі природного газу за січень 2020 року. У вказаному акті визначено ціну газу, яка погоджена у додатковій угоді №2 від 11.12.2019.

Тобто, з наведеного полягає, що фактично умови договору №12А167-1130-19 від 01.10.2019 в частині поставки газу в січні 2020 року було виконано. Наявність в акті відмітки про заперечення покупця щодо ціни газу, не спростовує обставин передання природнього газу продавцем та прийняття його покупцем.

Таким чином, суд погоджуються з посиланнями відповідача на приписи ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України, згідно яких зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Зазначена правова норма направлена на забезпечення стабільності цивільного обороту та обумовлює правило щодо недопустимості зміни ціни в договорі після його виконання.

Враховуючи, що фактично передання продавцем та прийняття покупцем у січні 2020 року природного газу здійснювалось саме виходячи з умов договору №12А167-1130-19 від 01.10.2019 погодженого сторонами, відсутні підстави для внесення змін до умов договору після його виконання в зв`язку з затвердженням Кабінетом Міністрів України змін до "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", які набрали чинності 28.01.2020.

Суд приходить до висновку про необґрунтованість посилань позивача, в якості обґрунтування підстав для зміни істотної умови договору купівлі-продажу газу на лист №23/5-172-20 від 30.01.2020 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оскільки останній стосується саме договорів купівлі-продажу природного газу, які укладено між позивачем та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як суб`єктами та учасниками правовідносин, що склалися на виконання «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018.

До того ж, твердження позивача про те, що внаслідок не укладання додаткової угоди про зменшення ціни на природний газ позивачу було завдано збитків у сумі 114 038, 45 грн, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини ніяким чином не впливають на наявність підстав для внесення змін до укладеного між сторонами правочину.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ст.58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Цим же рішенням Конституційного суду України встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто, надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи вищевикладене в сукупності Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 17.08.2020.

Суддя Я.А.Карабань