СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2020 р. Справа №922/3552/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І. , суддя Сіверін В.І.,

при секретарі судового засідання Рудик Т.С.,

за участю представників сторін: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сартинського О.А. (вх.№940Х/1 від 01.04.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2020 (м. Харків, суддя Шарко Л.В., повний текст рішення складено 02.03.2020) у справі №922/3552/19,

за позовом Фізичної особи-підприємця Сартинського Олексія Анатолійовича, м. Буча, Київська обл,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фізична особа-підприємець Жидков Анатолій Юрійович, м. Ізюм, Харківська обл,

до Фізичної особи-підприємця Неходи Віталія Миколайовича, м. Ізюм, Харківська обл,

про визнання недійсним правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

ФОП Сартинський Олексій Анатолійович, м. Буча звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним укладений з ФОП Неходою Віталієм Миколайовичем, м. Ізюм Договір, укладений в усній формі, за яким позивач зобов`язався розробити та забезпечити впровадження у діяльність відповідача комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності на базі платформи « 1С:Підприємство».

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.02.2020 в задоволенні позову ФОП Сартинського Олексія Анатолійовича до ФОП Неходи Віталія Миколайовича про визнання недійсним правочину відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2020 по справі №922/3552/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на ФОП Неходу В.М.

Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що повний текст рішення від 21.02.2020 по справі №922/3552/19 був складений 02.03.2020, а отриманий позивачем лише 04.03.2020, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» та копією конверту в якому отримано вказане рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- суд здійснив неповне та неправильне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема критично поставився до того, що не визначено жодної конкретної умови та фактичної обставини щодо розробки та забезпечення впровадження у діяльність відповідача предмету договору; поза увагою суду залишилося те, що не визначено строк оспорюваного договору та дати набрання ним чинності; не надано оцінку ціни оспорюваного договору; посилання суду на факти, що викладені у рішенні від 25.04.2017 у справі №922/1104/17 в частині встановлення усіх істотних умов оспорюваного договору є безпідставним;

- суд не застосував норми цивільного законодавства, які підлягали застосуванню;

- порушення судом норм процесуального права, зокрема вимоги про обґрунтованість судового рішення; вимоги щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сартинського О.А. на рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2020 у справі №922/3552/19 залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (з урахуванням положень пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України) для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 клопотання ФОП Сартинського О.А. про продовження процесуальних строків на усунення недоліків апеляційної скарги у справі №922/3552/19 - задоволено. Встановлено ФОП Сартинському О.А. строк для усунення недоліків апеляційної скарги - протягом десяти днів з дня закінчення карантину. Роз`яснено скаржнику, що за можливості, він не позбавлений права усунути недоліки поданої ним апеляційної скарги у менший строк, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлений Кабінетом Міністрів України.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В.. для розгляду справи №922/3552/19 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М., суддя Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 поновлено ФОП Сартинському О.А. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/3552/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Сартинського О.А. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 23.06.2020.

Від апелянта надійшло клопотання (вх.№6025 від 22.06.2020), в якому просить визнати поважними причини неявки сторони позивача у судове засідання, не проводити розгляд справи за відсутності позивача, відкласти розгляд справи в межах процесуальних строків. Зокрема, апелянт посилається на обставини щодо дії карантину до 31.07.2020 та необхідність недопущення розповсюдження короновірусу COVID-19, убезпечення від ризику життя та здоров`я людей.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 04.08.2020. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 04.08.2020 учасники провадження у справі не з`явились. Однак від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№7229 від 03.08.2020), в якому просить визнати поважними причини неявки сторони позивача у судове засідання, не проводити розгляд справи за відсутності позивача, відкласти розгляд справи в межах процесуальних строків. Зокрема, апелянт посилається на обставини щодо дії карантину до 31.08.2020 та необхідність недопущення розповсюдження короновірусу COVID-19, убезпечення від ризику життя та здоров`я людей.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 оголошено перерву у розгляді справи до 10.08.2020 об 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020, у зв`язку з відпусткою судді Дучал Н.М. для розгляду справи №922/3552/19 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Сіверін В.І.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 10.08.2020 сторони не з`явились.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи телефонограмою за номерами засобів зв`язку учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні (т.1, а.с.216-220).

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві, орієнтовно наприкінці квітня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем Сартинським Олексієм Анатолійовичем та Фізичною особою-підприємцем Неходою Віталієм Миколайовичем в усній формі було досягнуто домовленості про виконання позивачем для відповідача комплексу робіт з програмування.

Оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором підряду, адже він повністю відповідає ознакам, викладеним у ст. 837 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Обставина досягнення домовленості щодо виконання робіт ніколи не заперечувалася сторонами Оспорюваного договору, але жодної деталізації змісту договору у розумінні ст. 628 ЦК України не відбувалося. Незважаючи на це, Позивач фактично виконав програмні роботи, а Відповідач їх частково оплатив. Суттєвою вадою домовленості стало те, що вона мала виключно усну форму, адже це: з одного боку, суперечило вимогам цивільного законодавства в частині дотримання письмової форми правочину; з іншого боку, не дало змоги його змісту відповідати вимогам цивільного законодавства в частині визначення істотних умов договору.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, адже орієнтована ціна оспорюваного договору значно перевищувала двадцятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Оспорюваний договір між Позивачем та Відповідачем не було викладено у формі єдиного документа (у тому числі електронного). Більш того, між сторонами договору під час його укладання не відбулося жодного обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Позивач стверджує, що ані Позивачем, ані Відповідачем, а також рішенням від 25.04.2017 у справі № 922/1104/17, не визначено жодної конкретної умови та фактичної обставини щодо розробки та забезпечення впровадження у діяльність Відповідача комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності на базі платформи « 1С:Підприємство», тобто предмету оспорюваного договору. Не ідентифікується, яка саме комп`ютерна програма буде створена на базі платформи « 1С:Підприємство»; якими будуть її конфігурації та функціональні властивості; якими є критерії придатності використання створеної комп`ютерної програми та загальні вимоги щодо якості тощо.

Позивач зазначає, що жодним чином ані сторонами оспорюваного договору, ані рішенням від 25.04.2017 у справі №922/1104/17 не визначено строк оспорюваного договору та дати набрання ним чинності. Фундаментальні категорії договірного права просто відсутні, що позбавляє можливості ідентифікувати, коли саме виникло зобов`язання сторін; протягом якого строку воно існувало; які конкретні терміни виконання підрядних робіт або їх окремих частин (етапів); коли Відповідач мав би здійснити оплати; чи відбулося прострочення виконання зобов`язання Позивачем та/або Відповідачем тощо. Також, позивач зазначає, що ціна договору не була погоджена сторонами.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних мотивів:

- даний договір є договором підряду, тому укладення його не у письмовій формі у вигляді єдиного документа не може вважатися підставою для визнання такого договору недійсним;

- позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності у правовідносинах сторін будь-якої однієї із вказаних підстав недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

За приписами ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Водночас, за приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю чи в частині.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Предметом доказування в такому спорі є дотримання сторонами договору вимог чинного законодавства при його укладанні (ч.1 ст.203 ЦК України), адже саме за такими підставами ФОП Сартинський О.А. заявив свої вимоги в суді.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 у справі №922/1104/17 позов ФОП Неходи Віталія Миколайовича до ФОП Сартинського Олексія Анатолійовича задоволено частково. Розірвано укладений між ФОП Неходою Віталієм Миколайовичем та ФОП Сартинським Олексієм Анатолійовичем договір підряду, за яким ФОП Сартинський О.А. зобов`язався розробити та забезпечити провадження у діяльність ФОП Неходи В.М. комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності позивача на базі платформи « 1С:Підприємство». Стягнуто з ФОП Сартинського О.А. на користь ФОП Неходи В.М. 415462,00 грн. на повернення авансу. Стягнуто з ФОП Сартинського О.А. на користь ФОП Неходи В.М. 8631,93 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27.07.2017 у справі №922/1104/17 апеляційну скаргу ФОП Сартинського О.А. залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 у справі №922/1104/17 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 05.12.2017 у справі №922/1104/17 постанову Харківського апеляційного суду від 27.07.2017 у справі №922/1104/17 без змін, а касаційну скаргу ФОП Сартинського О.А. - без задоволення.

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, судовим рішенням у справі №922/1104/17 не визначено строк оспорюваного договору та дати набрання ним чинності; не надано оцінку ціни оспорюваного договору - спростовуються відповідними судовими актами. Зокрема, суд зазначив наступне: «Як вже зазначалось, та не заперечується позивачем та першим відповідачем, між сторонами було укладено договір підряду зі строком виконання до 31.08.2016 і позивачем було сплачено 415462,00 грн на виконання договору. Сторони підтверджують, що за домовленістю сторін строк виконання робіт було продовжено до жовтня 2016». Відповідні обставини, встановлені судом у справі №922/1104/17, спростовані не були.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин встановлених у справі №922/1104/17. Нових доказів в обґрунтування своїх доводів ані до суду першої інстанції, ані до апеляційної скарги надано не було.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на все вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про існування підстав, які мають своїм наслідком визнання правочину недійсним.

Крім того, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Як вбачається з позовної заяви та доводів апеляційної скарги, позивач в обґрунтування підстав для визнання договору недійсним посилався на недосягнення учасниками правочину згоди з усіх істотних умов господарського договору.

Колегія суддів зазначає, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України).

Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту.

Відповідна правова позиція викладена у постанові від 05.06.2018 Великої Палати Верховного суду у справі №338/180/17.

Як встановлено у справі №922/1104/17 даний договір виконувався однією із сторін, а саме за спірним договором було сплачено грошові кошти, а саме спрямовувались дії на його виконання, що виключає наявність підстав для визнання такого договору неукладеним.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сартинського Олексія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2020 у справі №922/3552/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.08.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.І. Сіверін