РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.08.2020Справа № 910/6774/20

Господарський суд місті Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/6774/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, )

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б, 2 під`їзд, )

Про відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 77 581, 60 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі-відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації у розмірі 77 581, 60 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 77 581, 60 грн, право на яке перейшло до позивача в результаті суброгації. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102, 00 грн.

25.05.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по справі №910/6774/20, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін.

03.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи №910/6774/20. 12.06.2020 представник відповідача з матеріалами справи ознайомився, про що зроблена відмітка в матеріалах справи.

10.06.2020 до Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла запитувана ухвалою Суду від 25.05.2020 інформація щодо страхового покриття транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 згідно полісу серії АО №2347274.

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України від 18.06.2020 № 731-IX), згідно розділу І якого внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, пункт 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

За змістом п. 2 розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, вбачається, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 № 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Проте, протягом 20-денного строку після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 № 731-IX та станом на дату ухвалення цього рішення відповідачем відзиву на позовну заяву або заяву про продовження процесуальних строків для подання відзиву з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 12.02.2020 по пров. Дніпропетровський, буд. 3, м. Маріуполь, Донецька обл., відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (власник - ОСОБА_2 ) та транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

В підтвердження доведеності вини ОСОБА_3 в настанні ДТП від 12.02.2020 позивач надає до Суду витяг із Судової влади України щодо інформації про розгляд справи №266/969/20, що на переконання суду не має преюдиційне значення при розгляді справи №910/6774/20 Судом, з огляду на обмеженість інформації щодо ідентифікування особи, яку визнано винною у скоєнні ДТП в силу вимог ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень».

В зв`язку із зазначеним вище та наявністю обґрунтованих сумнівів у добросовісності виконання позивачем по справі процесуальних обов`язків щодо доказів, суддею з повним доступом, в тому числі до інформації, що не підлягає розголошенню в текстах рішень, що відкриті для загального доступу згідно ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень», сформовано витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень по справі №266/969/20. З отриманого Судом витягу слідує, що постановою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.03.2020 по справі №266/969/20, ОСОБА_3 визнано винною у ДТП, що відбулось 12.02.2020 за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 та транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням завдавача шкоди. Постанова Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.03.2020 по справі №266/969/20 набрала законної сили 24.03.2020.

Майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 застраховано ОСОБА_4 (надалі - страхувальник) у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (тобто у позивача, надалі також - страховик) згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 308676а9я від 26.11.2019.

12.02.2020 Денисенко Роман Володимирович, в інтересах страхувальника за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 308676а9я від 26.11.2019 звернувся до позивача, як до страховика страхувальника, із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Згідно Страхового акту № ARX2545128 від 27.02.2020 сума відшкодування шкоди внаслідок ДТП склала 80 181, 60 грн.

Вказана сума страхового відшкодування виплачена позивачем страхувальнику в повному розмірі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №647713 від 28.02.2020 згідно страхового акту № ARX2545128 від 27.02.2020.

За твердженнями позивача, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 308676а9я від 26.11.2019 до нього, в межах фактичних витрат, відповідно до ст. 933 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до особи відповідальної за заподіяні збитки внаслідок ДТП від 12.02.2020 спричиненого винною особою, а саме ОСОБА_3 .

Однак, у разі якщо цивільно-правова відповідальність особи перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

На підставі зазначеного, позивач, 07.04.2020 звернувся до відповідача, як до страховика винної особи, що є відповідальним за заподіяні збитки, з вимогою відшкодування матеріальної шкоди на рахунок позивача в сумі 80 181, 60 грн. Проте, належних та допустимих доказів направлення вказаної вимоги на адресу відповідача позивачем до суду не надано, оскільки, копія поштової квитанції, накладна №088 не може свідчити про направлення відповідної вимоги відповідачеві, так як, не доводить яку саме кореспонденцію (якого змісту) направлено за адресою: ПрАТ «СК «ЕТАЛОН».

Натомість, позивач стверджує, що відповідачем виплату страхового відшкодування не проведено, відповідач навмисно ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо сплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим, просить стягнути з останнього, заявлені збитки у розмірі 77 581, 60 грн (з урахуванням франшизи 2 600 грн), а також сплачений судовий збір у розмірі 2 102 грн в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення 77 581, 60 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що до позивача, в межах суми страхового відшкодування, в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги потерпілого (страхувальника) до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen», винного у вчинені ДТП від 12.02.2020, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування серії АО №002347274, діючим на момент скоєння ДТП (12.02.2020).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000, 00 грн та франшизу у розмірі 2 600, 00 грн, що підтверджується інформацією з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України наявною в матеріалах справи.

Таким чином, відповідач взяв на себе обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталося за участю забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Разом з тим, відповідно до положень ст..12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Тобто, наведеними вище положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Разом з тим, відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , вбачається, що рік випуску транспортного засобу - 2015, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у пункті 7.38 Методики. З огляду на що, Суд вважає, що подані позивачем докази є достатніми для підтвердження суми понесених витрат та відповідно виплати страхового відшкодування.

Також, у постанові від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Як встановлено Судом вище, згідно Страхового акту № ARX2545128 від 27.02.2020 сума відшкодування шкоди внаслідок ДТП склала 80 181, 60 грн. Вказана сума страхового відшкодування виплачена позивачем страхувальнику за реквізитами вказаними в Страховому акті в повному розмірі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №647713 від 28.02.2020 згідно страхового акту № ARX2545128 від 27.02.2020. Положеннями полісу серії АО № 002347274 було передбачено франшизу у розмірі 2 600, 00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (80 181, 60 грн), а також визначені полісом АО № 002347274 розміри лімітів відповідальності (130 000, 00 грн) та франшизи (2 600, 00 грн), суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, з огляду на що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 77 581, 60 грн.

Разом з тим, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б, 2 під`їзд, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) 77 581 (сімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят одну) грн 60 коп. страхового відшкодування та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням Суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких