ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/845/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." (67800, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Портова, буд. 28)

до відповідача 2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 748 000 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Пучкова Л.А. - ордер ВН № 1002562 від 21.11.19р.

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Добрянський В.Л. - довіреність № 544 від 19.03.2019р.

В С Т А Н О В И В:

25.03.2019р. Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." та ОСОБА_1 , в якій просило суд стягнути солідарно з відповідачів 748 000 грн заборгованості за кредитним договором від 07.07.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про порушення відповідачем-1 умов укладеного між Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "П.В.К." договору №K2VLOF05950 в частині повернення кредитних коштів.

Заявляючи вимоги до ОСОБА_1 , позивач зазначив про укладання 07.07.2014р. між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" та відповідачем-2 договору поруки №K2VKLOF05950/DP, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з договору №K2VLOF05950.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилався на ненадання позивачем доказів видачі кредитних коштів і доказів отримання та використання кредитних коштів боржником, з огляду на те, що надані позивачем виписки по банківському рахунку не підтверджують факт видачі кредитних коштів позичальнику.

ОСОБА_1 також заперечував підписання ним угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р. та неодноразово у судових засіданнях наголошував на необхідності надання позивачем суду оригіналу цієї угоди про використання електронного цифрового підпису.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.07.2019р., залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2019р., позовні вимоги АТ "КБ "Приватбанк" задоволено повністю, стягнуто солідарно з ТОВ "П.В.К.", ОСОБА_1 на користь АТ "КБ "Приватбанк" 748 000 грн заборгованості за кредитом, 11 220 грн судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2019р. і рішення Господарського суду Одеської області від 22.07.2019 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Скасовуючи попередні судові рішення і направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд, посилаючись на положення ст.ст.81, 91 ГПК України, зазначив, що, беручи до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що договір поруки від 07.07.2014р. №K2VKLOF05950/DP та угоду про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р. він не підписував (відсутність події), суд повинен був зобов`язати позивача, який стверджував про існування підписаних документів, подати суду відповідні докази наявності події підписання вказаних правочинів.

Також Верховним Судом було наголошено на тому, що суди попередніх інстанцій, взявши до уваги як доказ копію угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014, укладеної між АТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , не звернули увагу на те, що підписантом зазначеної угоди є фізична особа ОСОБА_1, однак вона завірена печаткою ТОВ "П.В.К.". Отже, судам, за висновками Верховного Суду необхідно з`ясувати у якому статусі ОСОБА_1 підписано угоду про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014.

Крім того, Верховним Судом було зазначено, що судами не встановлено уповноважену особу ТОВ "П.В.К.", яка мала право на момент укладення договорів вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі їх підписувати, зокрема щодо повноважень ОСОБА_1 на його укладення та, відповідно, його правового статусу як підписанта.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними і такими, що зроблені без всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, та на підставі взятих до уваги з порушенням вимог частини шостої статті 91 Господарського процесуального кодексу України доказів.

03.04.2020р. здійснено повторний автоматичний розподіл справи №916/845/19, за результатами якого справу розподілено судді Господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2020р. суддею Щавинською Ю.М. справу №916/845/19 прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 06.05.2020р. об 11 год. 00 хв.

Вищевказаною ухвалою зобов`язано позивача надати для огляду оригінали угоди про використання електронного цифрового підпису, що укладена з ОСОБА_1., договору поруки від 7.07.2014р. та запропоновано сторонам надати пояснення з урахуванням постанови КГС ВС від 18.02.2020р.

05.05.2020р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо постанови КГС ВС від 18.02.2020р. по справі №916/845/19 (т.3 а.с.23-25), в яких останній зазначив, що подію укладання договору поруки АТ КБ "Приватбанк" доводить наданими до суду належним чином засвідченими копіями кредитного договору та договору поруки, угодами про використання ЕЦП та файлами перевірки ЕЦП.

Щодо уповноваженої особи, яка мала право діяти від імені ТОВ "П.В.К." на час укладання кредитного договору, позивач зазначив, що єдиним таким представником був ОСОБА_1 , який також був одним із засновників.

Внаслідок того, що відповідач-2 був директором ТОВ "П.В.К.", вірогідно, він помилково поставив печатку на своєму підпису, вчиненому ним як фізичною особою.

Також позивачем у своїх поясненнях зазначено про допущення технічної помилки у п. 8.2. кредитного договору щодо дати угоди про використання ЕЦП.

Позивач також зазначив про готовність надати суду усі оригінали документів, що містяться у кредитній справі.

В судове засідання 06.05.2020р. з`явився представник позивача. Відповідачі до суду не з`явилися.

Водночас, електронним зв`язком від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадження карантину та клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Проте, з надісланих на електронну адресу суду клопотань ідентифікувати особу, що підписала клопотання не було можливо, оскільки такі документи надіслані у вигляді файлу (Word), які не скріплені електронним цифровим підписом.

Враховуючи наведене, з огляду на відсутність кваліфікованого електронного підпису заявника, судом не прийнято до розгляду вказані клопотання.

Представник позивача просив суд оголосити перерву у підготовчому засіданні для надання йому часу виконати вимоги ухвали суду щодо надання для огляду оригіналів угоди про використання електронного цифрового підпису, що укладена з ОСОБА_1., та договору поруки від 7.07.2014р.

Враховуючи перше нез`явлення відповідачів в судове засідання, а також з огляду на усне клопотання представника позивача, судом було оголошено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 27.05.2020р. о 12:00, про що відповідачів повідомлено ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України.

В судове засідання 27.05.2020р. з`явився представник ОСОБА_1 . Інші учасники справи до суду не з`явилися, про причини нез`явлення суд не повідомили.

Представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме: угоди між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "П.В.К." про використання електронного цифрового підпису від 07 липня 2014 р.; угоди між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 про " використання електронного цифрового підпису від 07 липня 2014 р.; угоди між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 про використання електронного цифрового підпису від 15.06.2012 р.-за наявності; повідомлення ПАТ КБ "Приватбанк" від 31.07.2018 № 30.1.0./2 40707К2УКБ04У позичальнику - ТОВ "П.В.К." та поручителю - ОСОБА_1 ; доказів надіслання ОСОБА_1 повідомлення від 31.07.2018 № 30.1.0./2 40707К2УК804У.

Судом було відкладено розгляд зазначеного клопотання про витребування доказів на наступне судове засідання.

Враховуючи перше нез`явлення позивача у судове засідання, а також з огляду на невиконання позивачем вимоги ухвали суду щодо надання для огляду оригіналів угоди про використання електронного цифрового підпису, що укладена з ОСОБА_1 , та договору поруки від 7.07.2014р., судом було відкладено підготовче засідання на 22.06.2020р. о 16:15, про що позивача та відповідача 1 повідомлено ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України.

22.06.2020р. від позивача надійшли письмові пояснення до позову (т.3 а.с.102-104), в яких останній повідомив суду, що у кредитній справі ОСОБА_1 угода про використання електронного цифрового підпису, що укладена з АТ КБ "Приватбанк", та договір поруки містяться лише у вигляді фотокопії, тобто оригінали таких документі у банку відсутні.

При цьому, в обґрунтування доводів банку про отримання ОСОБА_1 ЕЦП позивач пояснив, що відповідачем 2 договір поруки був підписаний ЕЦП ОСОБА_1 як фізичною особою 08.07.2014р. Відповідне ЕЦП відповідачем 2 було отримано 03.07.2014р. через Приват24, через особистий кабінет, вхід до якого відбувається через особистий пароль.

На обґрунтування доводів про досягнення домовленості сторін використовувати ЕЦП при укладанні договору поруки позивачем було зазначено, що шляхом підписання 08.05.2014р. анкети-заявки про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_1 приєднався до означених умов та правил.

Як вказує позивач, на дату підписання відповідачем 2 анкети-заявки діяли умови та правила у редакції, чинній на 01.05.2014 року, розділом 3.2.4 яких регламентовано умови надання Овердрафтового кредиту

Пунктом 3.2.4.8.7 означених правил та умов визначено, що "Згідно ст.628 ЦК України цей Договір є змішаним, що поєднує в собі кредитну угоду та договір поруки.», а пунктом 3.2.4.8.2 сторони домовилися "..Сторони погодились про використання електронного підпису в такій Заявці та визнають її складеною у письмовій формі.".

Тобто, за твердженням позивача, підписавши заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил, ОСОБА_1 ознайомився із умовами банківських продуктів, в тому числі з умовами овердрафтового кредитування та прав і обов`язків як основного боржника, так і поручителя, і погодився про використання ЕЦП при укладенні договорів виду "овердрафт".

З огляду на таке, позивач вважає, що сторони ( ОСОБА_1 , як поручитель, та Банк) досягли згоди про використання ЕЦП шляхом підписання Анкети-заяви та приєднанням до Умов та Правил.

Крім того, як вказує позивач, ОСОБА_1 станом на дату отримання кредиту ТОВ "П.В.К." був директором позичальника та підписання кредитного договору жодним чином не заперечує. На думку позивача, підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 достеменно був обізнаний про договір поруки, мова про який йдеться у пункті А6 кредитного договору.

Також позивач зауважує, що відповідач-2 за два тижні до укладення кредитного договору, як один із засновників ТОВ "П.В.К.", підписував протокол №10/06-14 ТОВ "П.В.К.", одним із пунктів якого було вирішення питання про надання поруки Яницьким як фізичною особою за зобов`язаннями ТОВ "П.В.К." - з цього питання Яницький голосував «ЗА».

Крім того позивач, з метою доведення своєї правової позиції, також зазначив про надання відповідачем-2 анкети поручителя, у якій останнім наведено про себе усю інформацію та надано погодження на вивчення його фінансового стану.

В судовому засіданні 22.06.2020р. представник відповідача-2 зазначив, що ним не було отримано зазначені пояснення, у зв`язку з чим просив суд надати час на ознайомлення.

Протокольною ухвалою судом було відкладено підготовче засідання на 2.07.2020р. об 11:00, про що повідомлено відповідача 1 ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України.

Крім того, судом також було попередньо визначено дату та час для розгляду справи №916/845/19 по суті, а саме - 13.07.2020р. о 15:00.

В судовому засіданні 02.07.2020р. відповідачем-2 було надано суду заперечення на пояснення представника позивача від 19.06.2020р. (т.3 а.с.142-146), в яких, враховуючи відсутність у позивача оригіналів витребуваних судом документів, просив не брати до уваги наявні в матеріалах справи копії.

При цьому відповідач 2 зазначає про неможливість застосування до договору поруки від 07.07.2014р. положень Закону України "Про електронний цифровий підпис", оскільки станом на дату підписання та скріплення печатками договору поруки у представника банку Ганоцького О.В. не було на сертифікату ключа як на підпис, так і на печатку, ні можливості накладення ключа на електронний цифровий підпис та на електронну цифрову печатку.

Крім того, позивач вказує, що факт видачі ОСОБА_1 сертифікату на кваліфікований електронний підпис не означає автоматичного скріплення останнім 7.07.2014р. договору поруки за допомогою ЕЦП.

Також відповідач-2 наголосив, що твердження позивача щодо обізнаності ОСОБА_1 , як директора ТОВ "П.В.К.", про умови існування договору поруки, а також вирішення питання у внутрішніх документах товариства щодо надання ОСОБА_1 поруки жодним чином не свідчить про автоматичне підписання такого договору.

Ухвалою суду від 02.07.2020р. судом закрито підготовче провадження із призначенням справи №916/845/19 до розгляду по суті в засіданні суду на раніше визначені дату та час - 13.07.2020р. о 15 год. 00 хв.

У судовому засіданні 13.07.2020р. судом оголошено перерву до 05.08.2020р. о 12 год. 00 хв., про що повідомлено відповідача 1 ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України, а також шляхом розміщення публікації на офіційному веб-сайті судової влади України.

У судовому засіданні 05.08.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти вимог до ОСОБА_1 заперечував, наполягав на їх недоведеності.

Відповідач -1, Товариство з обмеженою відповідальністю "П.В.К.", про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвал суду на його юридичну адресу, що зазначена у витязі з ЄДР (а.с.3-7), у судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Приймаючи до уваги, що надіслані судом на юридичну адресу відповідача 1 ухвали були повернуті з відміткою поштової установи "адресат відсутній" (т.3 а.с.47-51, 64-67, 137-141, 154-158, 168-171), при цьому про розгляд справи відповідач 1 повідомлявся також шляхом розміщення публікації на офіційному веб-сайті судової влади України (т.3 а.с.167), суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно приписів ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 07.07.2014р. між АТ "КБ "Приватбанк" (кредитор), ТОВ "П.В.К." (позичальник) та ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" (поручитель) було укладено договір № K2VLOF05950 (т.1 а.с.24-28), розділом А якого було визначено вид кредиту - овердрафтовий; кредитний ліміт овердрафту за цим договором становив 788 500 грн, у тому числі 750 000 - на поповнення обігових коштів; 38 500 грн - на сплату судових витрат, передбачених пунктами 2.2.16, 2.3.15, 5.8 цього договору.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.1.1 договору № K2VLOF05950 від 07.07.2014 банк за наявності вільних грошових ресурсів зобов`язується здійснювати овердрафтове обслуговування позичальника, яке полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку позичальника № НОМЕР_1 , відкритому у банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до пункту 1.3 цього договору, шляхом дебетування поточного рахунку.

Овердрафтове кредитування позичальника здійснюється банком в межах ліміту і строку, встановлених згідно з пунктами 1.3, 1.4 цього договору, з періодом безперервного користування кредитом згідно з пунктом А. 4 цього договору шляхом перенесення дебетового сальдо з поточного рахунку позичальника на його позичковий рахунок. Виконання банком розрахункових документів позичальника здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. Зазначений спосіб овердрафтового кредитування здійснюється банком з моменту направлення позичальнику відповідного повідомлення у спосіб, визначений на розсуд банку, та зазначений в пункті А. 2 цього договору, до моменту про його відміну банком в порядку, визначеному цим пунктом.

За умовами п. 1.2. договору кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів та винагороди в обумовлені цим договором терміни.

Відповідно до п. 1.4. договору № K2VLOF05950 проведення платежів позичальника в порядку, встановленому даним договором, здійснюється банком протягом строку, зазначеного у п. А.3 цього договору, з урахуванням умов про його продовження.

Овердрафтне кредитування позичальника здійснюється банком у межах ліміту і строку, встановлених згідно п.п. 1.3., 1.4. даного договору, з періодом безперервного користування кредитом не більш 30 днів. Періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку позичальника. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня. Зменшення або збільшення заборгованості по кредиту в цей період не впливають на зміну дати початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, після закінчення якого на рахунку позичальника зафіксоване нульове дебетове сальдо. (1.5. договору).

За умовами п. А.3. договору № K2VLOF05950 проведення платежів позичальника в порядку, встановленого цим договором, здійснюється банком у строк по 06.07.2015р. В разі, якщо за 30 днів до закінчення встановленого строку проведення платежів позичальника за договором сторони не заявили про припинення овердрафтового кредитування, строк проведення платежів позичальника у порядку, встановленому цим договором, банк продовжує кожний раз на 365/366 днів. Згідно зі ст. 212, 651 ЦК України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику повідомлення банка із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим договором у термін зазначений у повідомленні банку, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні банку, вважається простроченою.

За пунктом 2.1.4 договору № K2VLOF05950 банк зобов`язується проводити овердрафтове обслуговування Позичальника згідно з указаним у цьому пункті порядком.

Відповідно до пунктів 2.2.4, 2.2.5 договору № K2VLOF05950 позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого пунктом 1.5 цього договору; повернути кредит у строки, встановлені пунктами 1.4, 2.3.4, 2.2.17 цього договору.

Згідно з пунктом 2.3.7 договору № K2VLOF05950 у випадку порушення позичальником термінів виконання будь-яких з грошових зобов`язань, встановлених цим договором (за відсутності коштів у необхідних сумах на рахунках позичальника для здійснення повноважень банку відповідно до пункту 2.2.8 цього договору), а також для сплати передбачених цим пунктом комісійних винагород позичальник доручає банку здійснювати списання коштів з усіх поточних та депозитних рахунків позичальника у банку у порядку, передбаченому чинним законодавством та цим договором.

Відповідно до пунктів 6.1, 8.2 договору № K2VLOF05950 цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису усіма його сторонами. Цей договір підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 15.06.2012, підписаної між поручителем та банком, та на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014, підписаної між позичальником та банком.

Згідно з наданою позивачем роздруківкою файлу перевірки електронного цифрового підпису (т.1 а.с.30-31) договір № K2VLOF05950 від 07.07.2014р. був підписаний сторонами із використанням електронного цифрового підпису.

Як свідчать матеріали справи, Угода про використання електронного цифрового підпису, була підписана між сторонами кредитного договору 07.07.2014. Із змісту вказаної угоди випливає, що сторони дійшли згоди про те, що ведення документообігу, в тому числі підписання угод, договорів та інших документів, може здійснюватись сторонами як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладання електронного цифрового підпису.

З правового аналізу умов укладеного сторонами договору, судом встановлено, що вказаний договір, з огляду на приписи ст. 1054 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є кредитним договором.

Доказів в спростування укладення кредитного договору № K2VLOF05950 від 07.07.2014р. як Товариством з обмеженою відповідальністю "П.В.К.", так і ОСОБА_1 суду не надано.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з випискою за банківським рахунком № НОМЕР_1 ТОВ "П.В.К." протягом періоду з 26.08.2014 по 25.09.2014р. (т.1 а.с.39), випискою за період з 26.09.2014р. по 01.03.2019р. (т.1 а.с.40) та довідкою АТ "КБ "Приватбанк" від 01.03.2019р. (відомість оборотів і залишків) (т.1 а.с.43), АТ "КБ "Приватбанк" на виконання умов договору № K2VLOF05950 від 07.07.2014р. було видано ТОВ "П.В.К." овердрафтовий кредит у розмірі 748 000 грн.

Разом з тим, за результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за договором, а саме не здійснив обнулення дебетового сальдо на поточному рахунку до закінчення періоду безперервного користування кредитом, у зв`язку з чим відповідне дебетове сальдо було перенесено на рахунок обліку простроченої заборгованості

31.07.2018р. АТ "КБ "Приватбанк" звернулось до ТОВ "П.В.К." із повідомленням про необхідність сплати заборгованості, яка виникла у боржника перед банком відповідно до умов кредитного договору № K2VLOF05950 від 07.07.2014р. у зв`язку з порушенням ТОВ "П.В.К." зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.44).

Згідно розрахунку заборгованості (т.1 а.с.37), з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, враховуючи те, що відповідач у встановлені договором строки не здійснив повернення кредитних коштів, у ТОВ "П.В.К." виникла заборгованість за кредитом у сумі 748 000 грн.

Враховуючи, що будь-яких належних доказів, які б спростовували наявність вищевказаної заборгованості за кредитом у сумі 748 000 грн, відповідачем 1, згідно приписів ст.ст. 73-74 ГПК України, суду не надано, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 заборгованості у сумі 748 000 грн підлягають задоволенню.

Щодо заявлених Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" вимог до

ОСОБА_1 , як поручителя, суд вказує наступне.

Відповідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом частин першої - третьої статті 207 Цивільного кодексу України (станом на момент виникнення між сторонами правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, на позивача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу позову.

За положеннями частини четвертої цієї статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався, зокрема, на те, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя, який несе відповідальність відповідно до договору поруки від 07.07.2014р. №K2VKLOF05950/DP, підписаного з боку поручителя із застосуванням електронного цифрового підпису, та укладеного на підставі угоди з АТ "КБ "Приватбанк" про використання електронного цифрового підпису від 07.07.2014р.

На виконання вказівок Верховного Суду, враховуючи заявлене відповідачем 2 клопотання, судом було зобов`язано позивача надати угоду про використання електронного цифрового підпису, що укладена з ОСОБА_1., та договору поруки від 07.07.2014р.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, десятої статті 81 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

За положеннями статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Приймаючи до уваги неподання позивачем до суду оригіналу наявної в матеріалах справи копії угоди про використання електронного цифрового підпису, що укладена АТ КБ "Приватбанк" з ОСОБА_1., з огляду на відсутність такої в матеріалах кредитної справи, враховуючи заперечення відповідача 2 щодо достовірності такої угоди, остання судом не береться до уваги в якості доказу, який свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо використання при підписанні договору поруки ЕЦП.

При цьому судом також не можуть бути взяті до уваги твердження позивача щодо досягнення згоди між сторонами про використання ЕЦП внаслідок приєднання відповідача 2 до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, чинній станом на 01.05.2014р., оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме з означеними позивачем Умовами та Правилами ознайомлювався відповідач 2 та погоджувався з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Відсутність підпису ОСОБА_1 на таких Умовах та Правилах унеможливлює перевірку судом факту того, в якій редакції Умови та Правила були надані відповідачу 2 та чи містили такі Умови та Правила у відповідній редакції положення про можливість факсимільного відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори.

Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 03.07.2019р. по справі №342/180/17.

Враховуючи наведене, суд зазначає про недоведення позивачем належними та допустимими доказами факту підписання відповідачем 2 наданого позивачем примірнику договору поруки.

Згідно до положень ч.2 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі статтею 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Приймаючи до уваги висновки суду щодо недодержання письмової форми договору поруки внаслідок недотримання вимог ч.3 ст.207 ЦК України щодо наявності письмової згоди на використання ЕЦП, суд вважає, що договір поруки 07.07.2014р. №K2VKLOF05950/DP не породжує будь-яких юридичних наслідків для ОСОБА_1 , з огляду на що вимоги позивача, заявлені до ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Згідно до ч.ч.1.2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи висновки, наведені у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", щодо розподілення судового збору у разі заявлення солідарних вимог, а також розподілення судового збору за результатами нового розгляду справи, з огляду на задоволення позову тільки в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К.", суд, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, покладає витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в рівних частинах на позивача та відповідача 1, та вважає за необхідне відшкодувати відповідачу 2 за рахунок позивача половину витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг у сумі 19 635 грн.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." (67800, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Портова, буд. 28, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором у сумі 748 000 /сімсот сорок вісім тисяч/ грн, витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 5 610 /п`ять тисяч шістсот десять/ грн.

3. У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг у сумі 19 635 /дев`ятнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять/ грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 17 серпня 2020 р.

Суддя Ю.М. Щавинська