РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2020Справа № 910/19113/19
Господарський судміста Києва у складі судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О.,розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» (вул. Клима Савура, буд. 21А, м. Луцьк, 43005)

до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» (вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитро Вікторович (вул. Рівненська, буд. 54, м. Луцьк, 43000), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна (вул. Голосіївська, буд. 17, оф. 605, м. Київ, 03039)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

За участю представників сторін:

від позивача: Музичук Ю.А;

від відповідача : Кузовлев Р.В.

В С Т А Н О В И В:

28.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» (надалі - позивач, ТОВ «КМ-Холдинг») до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» (надалі - відповідач, АТ «АЛЬФА-БАНК») за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитро Вікторович (надалі - третя особа-1), 2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна (надалі - третя особа-2).

Позовна заява мотивована тим, що 11.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» було укладено кредитний договір №06.1-20/002, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 100000000 грн. 00 коп. строком до 31.12.2020. В якості забезпечення виконання позичальником (ТОВ «ПАККО Холдинг») забезпеченого зобов`язання за кредитним договором між банком (ПАТ «Укрсоцбанк») та ТОВ «КМ-Холдинг» 01.03.2013 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк Н. А., зареєстрований в реєстрі за № 236. Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору від 01.03.2013 предметом іпотеки є двоповерхова будівля площею 1908,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Незалежності, 106.

26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1933, яким звернуто стягнення на вказане вище нерухоме майно на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК».

Крім того, на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранко Д. В. 16.12.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60898294, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника, згідно якої приватним виконавцем було описано та накладено арешт на вказане вище нерухоме майно.

Також, 17.12.2019 приватним виконавцем Таранко Д. В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника (ВП №60898294), якою описано та арештовано вказане нерухоме майно за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 106.

Не погоджуючись із виконавчим написом, ТОВ «КМ-Холдинг» просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за № 1933, яким звернено стягнення нерухоме майно ТОВ «КМ-Холдинг», а саме: двоповерхову будівлю площею 1908,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Незалежності, 106, на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач послався на таке:

-на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса № 1933 від 26.10.2019 у АТ «Альфа-Банк» були відсутні законні підстави для стягнення з ТОВ «КМ-Холдинг» як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013 заборгованості у розмірі 88451226 грн. 90 коп., оскільки минуло більше 1 року з дня виникнення права зазначеної вимоги (обов`язку внесення кожного щомісячного платежу за договором кредиту), що є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», аджевідповідно до приписів статті 254 Цивільного кодексу України строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, як це передбачено графіком погашення кредиту;

-вимогу від 13.02.2017 про погашення кредитупозивач отримав від ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Альфа-Банк») 16.02.2017; також 16.02.2017 позивачем від ПАТ «Укрсоцбанк» отримано письмову вимогу від 14.02.2017 № 02-29/67-2609 про усунення порушень основного зобов`язання протягом тридцяти днів з дати отримання вказаної вимоги;

- так кредитор змінив строк кредитування та, відповідно, днем, з якого у кредитора настало право вимоги про погашення кредиту, є 23.02.2017 і, відповідно, останнім днем вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на нерухоме майно на користь АТ «Альфа - Банк» було 23.03.2018; вказані строки встановлені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» і порушені під час вчинення спірного виконавчого напису;

-станом на дату вчинення спірного виконавчого напису існував спір щодо стягнення вказаної заборгованості (було відкрите провадження у справі № 903/233/19), де відповідач- ТОВ «КМ-Холдинг», не погоджувався із заявленою до стягнення сумою заборгованості і надавав відповідні письмові пояснення та відзив на позов;

- 11.11.2019 ТОВ «КМ-Холдинг» звернулося до Господарського суду Волинської області із зустрічним позовом у справі № 903/233/19 про визнання поруки припиненою; ухвалою Господарського суду Волинської області провадження у справі № 903/233/19 про стягнення заборгованості зупинене до повернення матеріалів з Північно-західного апеляційного господарського суду;

- на сьогоднішній день розмір заборгованості не відповідає сумі, зазначеній у спірному виконавчому написі, оскільки заборгованість у розмірі 88451226 грн. 90 коп. частково погашена у розмірі 39990184 грн. 88 коп. за результатами проведення 15.11.2019 електронних торгів з реалізації майна боржника, відповідно, зменшилася та не відповідає фактичним обставинам сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

24.01.2020 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Крім того, вказаною ухвалою суду про відкриття провадження у справі витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. належним чином засвідчені всі матеріали та документи, які подавалися стягувачем та на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 1933 від 26.10.2019, а також копію договору щодо якого вчинено виконавчий напис від 26.10.2019 за реєстровим № 1933. Встановлено строк для подання витребуваних судом доказів - до 14.02.2020.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачем отримано 10.02.2020, відповідачем - 10.02.2020, третьою особою приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В. - 12.02.2020, третьою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. - 12.02.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зі змісту поданої позовної заяви вбачалося, що позивач просив суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1933, виданого 26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.

24.01.2020 до суду позивачем подано додаткові пояснення (обґрунтування) до заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

11.02.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказу (письмових пояснень Публічного акціонерного товариства «Волиньбакалія» у справі № 903/233/19).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі № 910/19113/19 відкладено на 12.03.2020.

24.02.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.02.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким проти позовних вимог відповідач заперечив з наведених нижче підстав:

- з січня 2017 року позичальник за договором кредиту № 06.1-20/002 від 11.01.2013 припинив оплату кредиту у повному обсязі, внаслідок чого Банк звернувся за захистом свого права до суду;

- на розгляді Господарського суду Волинської області перебувала справа № 903/614/17 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «ПАККО Холдинг», ТОВ «Торговий центр «Темпо» про стягнення заборгованості;

- рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018у справі № 903/614/17, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019, позов задоволений частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 88451226,90 грн., з них 63450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості з відсотків за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, 590470,15 грн. витрат зі сплати судового збору;

- розмір заборгованості підтверджено судовим рішенням і відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України вказана обставина не підлягає доказуванню;

- Банком 11.09.2019 за №02.1-20/002 направлено позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013, у порядку вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку»; вказана вимога адресатами не була виконана у встановлений строк;

- попередні вимоги про погашення кредиту від 13.02.2017 № 08.41-186/67-2542 та від 14.02.2017 № 02-29/67-2609 позивачем отримані 16.02.2017, проте не виконані і, до того ж, під час розгляду справи № 903/614/17 вказані вимоги судом не прийняті до уваги, а тому факт їх існування слід оцінювати критично; крім того, навіть у випадку прийняття до уваги вказаних вимог відповідачем не порушено встановлений статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк для звернення за вчиненням виконавчого напису;

- станом на 26.10.2019 - дату вчинення спірного виконавчого напису, погашення заборгованості за кредитним договором ані повністю, ані частково здійснено не було, стягнута судовим рішенням у справі№ 903/614/17 сума заборгованості залишалася незмінною; при цьому сума заборгованості для вчинення виконавчого напису може бути встановлена виключно на момент його вчинення.

24.02.2020 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 26.02.2020 відмовлено.

03.03.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.03.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

12.03.2020 до суду від позивача надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1933, виданого 26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.

16.03.2020 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення до заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 26.10.2019 за реєстровим №1933 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною, за яким стягувачем є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг», до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/19113/19.

30.03.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказу.

У зв`язку із установленням в Україні карантину у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 20.03.2020 №242, від 25.03.2020 №239, від 29.03.2020 №241, від 02.04.2020 №255), судове засідання у справі № 910/19113/19 призначено на 15.05.2020.

13.05.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі № 910/19113/19 у зв`язку із запровадженням карантину.

14.05.2020 до суду від позивача надійшло повторне клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання позивача про відкладення судового засідання задоволено, відкладено підготовче засідання на 18.06.2020.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 у справі № 910/19113/19 ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2020 про забезпечення позову у справі №910/19113/19 щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 26.10.2019 за реєстровим № 1933 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною, за яким стягувачем є Акціонерне товариство «Альфа Банк», боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг», скасовано.

27.05.2020 до суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, яка прийнята судом до розгляду.

У вказаній заяві позивач як на підстави позову послався на те, що нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором кредитором здійснено невірно та, відповідно, є невірною їх сума у виконавчому написі. Так, позивач вказав, що Банк нарахував заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 30.01.2017 по 19.07.2018 в сумі 16562543 грн. 69 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 02.11.2016 по 19.07.2018 в сумі 5070562 грн. 11 коп., пеню за прострочення повернення відсотків за період з 07.07.2015 по 19.07.2018 в сумі 3368121 грн. 10 коп. Враховуючи правову позицію Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 91 постанови), відсотки обмежуються періодом нарахування по дату пред`явлення вимоги (13.02.2017 включно), тобто з дати виникнення прострочки за період з 31.12.2016 по 30.01.2017 на суму 238268 грн. та за період з 31.01.2017 по 13.02.2017 на суму 160387 грн. За доводами позивача загальна сума нарахованих відсотків за період прострочення сплати кредиту становить 398656 грн. 18 коп., а не 16562543 грн. 69 коп., а тому неправомірним є включення відсотків у розмірі 16562543 грн. 69 коп. в суму заборгованості, на яку вчинено виконавчий напис.

Щодо розміру нарахованої Банком пені позивач також заперечив, посилаючись на те, що Банком пропущено спеціальний річний строк позовної давності, встановлений положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки з позовом про стягнення останньої Банк звернувся лише 28.03.2019.

Крім того, позивач зазначив, що вимога про нарахування щодо стягнення пені за прострочення повернення відсотків за кредитом після спливу строку кредитування є необґрунтованою, оскільки право Банка нараховувати проценти припинилося зі спливом строку кредитування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 3444/9519/12) і Банком також пропущено спеціальний річний строк позовної давності для вимог про стягнення пені.

18.06.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну підстав позову у справі № 910/19113/19.

У вказаних запереченнях відповідач послався на те, що розмір заборгованості боржника - ТОВ «ПАККО Холдинг», встановлений рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17. Оспорюваний виконавчий напис вчинений на ту ж суму, яка стягнута з боржників зазначеним судовим рішенням. За доводами відповідача встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17 факти є преюдиціальними, тобто такими, що не підлягають доказуванню. Однакове застосування закону забезпечує рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується принципом верховенства права. Ухвалення протилежних і суперечливих рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання та виконуваність судових рішень. Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Відповідач зазначає, що оскільки у справі № 903/614/17 стосовно солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором визначено розмір заборгованості позичальника - ТОВ «ПАККО Холдинг», то суд у іншій справі не може по іншому визначати її, оскільки у такому випадку буде порушено принцип правової визначеності.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач у даній справі - іпотекодавець, зобов`язаний відповідати перед Банком за виконання Позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і Позичальник, та виконувати умови цього договору. Хоч позивач як іпотекодавець і не брав участь у розгляді справи № 903/614/17 про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак це не є підставою вважати, що сума заборгованості за кредитним договором буде іншою. Рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17 набрало законної сили, а, відтак, набуло ознак правової визначеності. Отже, з урахуванням викладеного вище, в тому числі солідарного характеру зобов`язань позивача, сума боргу, що підлягає стягненню, є обставиною, встановленою щодо позивача як солідарного боржника, а тому не доказується при розгляді іншої справи.

У частині доводів позивача про необхідність застосування до вимог про стягнення пені спеціальної річної позовної давності відповідач зазначив, що умовами пункту 6.2 Кредитного договору його сторонами встановлено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, зокрема, пені.

В підготовче засідання 18.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, судом у порядку ч. 3 ст. 46 Господарського суду міста Києва прийнято заяву позивача від 27.05.2020 про зміну підстав позову.

У підготовчому засіданні 18.06.2020 представником позивача заявлено клопотання про повторне витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. належним чином засвідчені всі матеріали та документи, які подавалися стягувачем та на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 1933 від 26.10.2019, а також копію договору щодо якого вчинено виконавчий напис від 26.10.2019 за реєстровим № 1933.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 клопотання позивача судом задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни (вул. Голосіївська, буд. 17, оф. 605, м. КИЇВ, 03039) належним чином засвідчені всі матеріали та документи, які подавалися стягувачем та на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 1933 від 26.10.2019, а також копію договору, щодо якого вчинено виконавчий напис від 26.10.2019 за реєстровим № 1933.

Підготовче засідання у справі № 910/19113/19 вказаною ухвалою суду відкладене на 30.07.2020.

У підготовче засідання 30.07.2020 прибули повноважні представники позивача та відповідача у справі. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про ас та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні судом оголошено перерву до 06.08.2020, 16 год. 45 хв., про що письмово, під розписку повідомлені представники позивача та відповідача у справі. Третім особам у справі за їх належними юридичними адресами судом надіслані копії ухвали - повідомлення від 31.07.2020.

Із супровідним листом від 07.07.2020 № 45/01-16 приватним нотаріусом Шевченко Інною Леонтіївною на адресу суду надіслано засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис від 26.10.2019 № 1933.

В судове засідання 06.08.2020 прибули представники позивача та відповідача у справі. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 06.08.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 13.08.2020, 16 год. 30 хв., про що письмово, під розписку повідомлені представники позивача та відповідача у справі. Третім особам у справі за їх належними юридичними адресами судом надіслані копії ухвали - повідомлення від 07.08.2020.

В судове засідання 13.08.2020 прибули представники позивача та відповідача у справі. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

11.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» (надалі - позичальник) був укладений кредитний договір № 06.1-20/002.

У відповідності до п. 1.1. Кредитного договору банкзобов`язавсянадатиПозичальнику кредит у гривні в сумі 100000000,00 грн. терміном до 31.12.2020. Позичальникзобов`язавсяпогашати кредит, сплачувативідсотки, комісії, іншіплатежі та виконуватиіншізобов`язання.

У випадку несплати Позичальником в належний термін будь-якої суми за Кредитним договором Позичальник сплачує Банку на його вимогу неустойку, що належить до сплати в останній робочий день кожного календарного тижня (якщо інше не погоджено з Банком) на рахунок визначений Банком з простроченої суми за період з дати прострочення оплати до дати фактичної оплати включно за ставкою, яка складається з: подвійної облікової ставки НБУ та 15% річних. Сплата неустойки не звільняє Позичальника від виконання зобов`язань Позичальника відповідно до умов цього договору. Строк позовної давності до вимог, що пов`язані з неустойкою, зазначеною в цьому пункті, а також строк нарахування такої неустойки становить три роки (п. 6.2 Кредитного договору).

Випадком невиконання Позичальником умов Кредитного договору вважається невиконання платіжних зобов`язань, а саме: Позичальник не сплачує своєчасно будь-яку суму, яку він повинен сплатити за фінансовим документом у визначених для сплаті місці, валюті (пп. (а) п. 10 Кредитного договору).

Банк має право у будь-який час після настання випадку невиконання вимагати дострокового погашення кредиту і в такому випадку кредит повинен бути достроково погашений Позичальником зі сплатою всіх належних до сплати процентів та інших платежів, передбачених договором (пп. (iv) п. 10.2 Кредитного договору).

Додатковою угодою №1 від 28.02.2013 до Кредитного договору сторони узгодили графік погашення кредиту з кінцевим терміном до 31.12.2020.

Для забезпечення виконання позичальником (TOB «ПАККО Холдинг») забезпеченого зобов`язання за кредитним договором, між банком (ПАТ «Укрсоцбанк») та ТОВ «КМ-Холдинг» 01.03.2013 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк H.A., зареєстрований в реєстрі за № 236.

Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору від 01.03.2013 предметом іпотеки є двоповерхова будівля площею 1908,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, 106.

Вартість предмета іпотеки на момент укладення договору іпотеки складала 7687500 грн. 00 коп.

Умови передачі Об`єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предметіпотеки регулюються розділом 5 іпотечного договору, відповідно до умов пункту 5.1 якого у разі настання будь-якого випадку невиконання Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки чи його частину у будь-який спосіб, дозволений законодавством України, чинним а дату прийняття рішення про звернення стягнення, зокрема, але не обмежуючись, шляхом позасудового врегулювання на підставі положень п. 5.2 іпотечного договору та/або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, та/або звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, в тому числі шляхом звернення у власність банку.

Внаслідок невиконання ТОВ «Пакко Холдинг`умов кредитного договору №06.1-20/002 від 11.01.2013 ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо" (Поручитель) 92770022,62 грн. заборгованості, яка складалася з:

- 63450000,00 грн. заборгованості по кредиту,

- 16562543,69 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом,

- 7674577,46 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту,

- 5082901,47 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків (з врахуванням заяви від 26.10.2018 та пояснення від 03.10.2018).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019, позов задоволений частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 88451226,90 грн., з них 63450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості з відсотків за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, 590470,15 грн. витрат зі сплати судового збору, в решті позову відмовлено.

Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до приватного виконавця Ковальського М.Р. із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду № 903/614/17-2 від 01.02.2019.

04.06.2019 приватним виконавцем Ковальським М.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59273186 з виконання наказу №903/614/17-2, виданого 01.02.2019 Господарським судом Волинської області.

15.10.2019 рішенням № 4/2019 Загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено Передавальний акт, за змістом якого 15.10.2019 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» перейшли усі права та обов`язки як до Банка-правонаступника, від Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» як Банка, що приєднався.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає у Банка-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банка-правонаступника. Банк - правонаступник у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

З урахуванням викладеного Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у відносинах із відповідачем, пов`язаних із укладенням та виконанням наведених вище кредитного договору та іпотечного договору.

26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною вчинено Виконавчий напис (надалі по тексту - «Виконавчий напис»), зареєстрований в реєстрі за № 1933, яким звернуто стягнення на належне позивачеві - ТОВ «КМ-Холдинг», нерухоме майно, а самедвоповерхову будівля площею 1908,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, 106.

До матеріалів справи із супровідним листом від 07.07.2020 № 45/01-16 приватним нотаріусом Шевченко Інною Леонтіївною на адресу суду надіслано засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис від 26.10.2019 № 1933:

-виконавчий напис від 26.10.2019 , зареєстрований у реєстрі за № 1933;

-Іпотечний договір від 01.03.2013, укладений між ТОВ «КМ-Холдинг» та ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстрований у реєстрі за № 236;

- Інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, видані 26.10.2019 за серіями та номерами бланків ВТВ958360, ВТВ 958361, ВТВ 958362, ВТВ 958363, ВТВ 958364, НОА 322848;

- скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) щодо представника АТ «Альфа-Банк»;

- Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - двоповерхової будівлі площею 1908,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, 106.

- Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ «Альфа-Банк»;

- заява АТ «Альфа-Банк» від 24.10.2019 № 135380 про вчинення виконавчого напису на копії Іпотечного договору, який посвідчений 01.032013 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюком Т.О. та зареєстрований у реєстрі за № 236, про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку;

- Іпотечний договір від 01.03.2013, укладений між ТОВ «КМ-Холдинг» та ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстрований у реєстрі за № 236;

- кредитний договір № 06.1-20/002, укладений 11.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» як Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» як Позичальником;

- Додатки № 1, № 2, № 3 до кредитного договору № 06.1-20/002, укладений 11.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» як Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» як Позичальником;

- Додаткові угоди № 1, № 2, № 3 від 28.02.2013 до кредитного договору № 06.1-20/002, укладений 11.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» як Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» як Позичальником;

- копія постановиВеликої палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 913/3006/17;

- копія рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17;

- копія постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 903/614/17;

- копія постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2019 у справі № 903/614/17;

-довідка АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» від 24.10.2019 про розмір стягнутої рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17 заборгованості за кредитним договором № 06.1-20/002, укладеним 11.01.2013;

-письмова вимога від 11.09.2019 № 02.01-02/68-1546 від АТ «Укрсоцбанк» на адресу ПАТ «Волиньбакалія» та ТОВ «ПАККО Холдинг» про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за кредитним договором № 06.1-20/002, укладеним 11.01.2013, у порядку вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку»;

- описи вкладень до цінних листів на юридичні адреси ПАТ «Волиньбакалія» та ТОВ «ПАККО Холдинг» (щодо відправлення поштовою кореспонденцією письмової вимоги від 11.09.2019 № 02.01-02/68-1546 від АТ «Укрсоцбанк» на адресу ПАТ «Волиньбакалія» та ТОВ «ПАККО Холдинг» про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013);

- фіскальні чеки щодо цінних листів на юридичні адреси ПАТ «Волиньбакалія», ТОВ «КМ-Холдинг», ТОВ «ПАККО Холдинг» (щодо відправлення поштовою кореспонденцією письмової вимоги від 11.09.2019 № 02.01-02/68-1546 від АТ «Укрсоцбанк» на адресу ПАТ «Волиньбакалія» та ТОВ «ПАККО Холдинг» про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013);

- рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (цінних листів на юридичні адреси ПАТ «Волиньбакалія», ТОВ «КМ-Холдинг», ТОВ «ПАККО Холдинг»);

- Передавальний акт (за змістом якого 15.10.2019 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» перейшли усі права та обов`язки як до Банка-правонаступника, від Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» як Банка, що приєднався), затверджений 15.10.2019 рішенням № 4/2019 Загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 2 примірники;

- Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ «Альфа-Банк»;

- копія паспорта представника АТ «Альфа-Банк» за довіреністю від 22.10.2019, реєстровий номер 10689;

- копія картки фізичної особи - платника податків представника АТ «Альфа-Банк» за довіреністю від 22.10.2019, реєстровий номер 10689.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 11.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» (надалі - позичальник) був укладений кредитний договір № 06.1-20/002, який з січня 2017 року перестав виконуватися позичальником - ТОВ «ПАККО Холдинг».

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не спростовуються.

Для забезпечення виконання позичальником (TOB «ПАККО Холдинг») забезпеченого зобов`язання за кредитним договором, між банком (ПАТ «Укрсоцбанк») та ТОВ «КМ-Холдинг»» 01.03.2013 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк H.A., зареєстрований в реєстрі за № 236.

Внаслідок невиконання Позичальникомумов кредитного договору №06.1-20/002 від 11.01.2013 Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо" (Поручитель) 92770022,62 грн. заборгованості, яка складалася з:

- 63450000,00 грн. заборгованості по кредиту,

- 16562543,69 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом,

- 7674577,46 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту,

- 5082901,47 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків (з врахуванням заяви від 26.10.2018 та пояснення від 03.10.2018).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019, позов задоволений частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь Позивача 88451226,90 грн., з них 63450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості з відсотків за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, 590470,15 грн. витрат зі сплати судового збору, в решті позову відмовлено.

04.06.2019 приватним виконавцем Ковальським М.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59273186 з виконання наказу №903/614/17-2, виданого 01.02.2019 Господарським судом Волинської області.

Відповідно до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до положень статей 73-74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як зазначено вище, у заяві від 27.05.2020 про зміну підстав позову позивач послався на те, що нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором кредитором здійснено невірно та, відповідно, є невірною їх сума у виконавчому написі. Так, позивач вказав, що Банк нарахував заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 30.01.2017 по 19.07.2018 в сумі 16562543 грн. 69 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 02.11.2016 по 19.07.2018 в сумі 5070562 грн. 11 коп., пеню за прострочення повернення відсотків за період з 07.07.2015 по 19.07.2018 в сумі 3368121 грн. 10 коп. Враховуючи правову позицію Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 91 постанови), відсотки обмежуються періодом нарахування по дату пред`явлення вимоги (13.02.2017 включно), тобто з дати виникнення прострочки за період з 31.12.2016 по 30.01.2017 на суму 238268 грн. та за період з 31.01.2017 по 13.02.2017 на суму 160387 грн. За доводами позивача загальна сума нарахованих відсотків за період прострочення сплати кредиту становить 398656 грн. 18 коп., а не 16562543 грн. 69 коп., а тому неправомірним є включення відсотків у розмірі 16562543 грн. 69 коп. в суму заборгованості, на яку вчинено виконавчий напис.

Щодо розміру нарахованої Банком пені позивач також заперечив, посилаючись на те, що Банком пропущено спеціальний річний строк позовної давності, встановлений положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки з позовом про стягнення останньої Банк звернувся лише 28.03.2019.

Крім того, позивач зазначив, що вимога про нарахування щодо стягнення пені за прострочення повернення відсотків за кредитом після спливу строку кредитування є необґрунтованою, оскільки право Банка нараховувати проценти припинилося зі спливом строку кредитування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 3444/9519/12) і Банком також пропущено спеціальний річний строк позовної давності для вимог про стягнення пені.

Щодо посилання позивача у справі на відсутність статусу преюдиційних у фактів, встановлених рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019, зокрема, щодо розміру стягнутих судом процентів та пені і необхідності повторного доведення обґрунтованості їх розміру суд вважає за необхідне зазначити таке.

Процесуальне судочинство визначає основне правило преюдиції: обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України).

Правова доктрина виокремлює наступні ознаки преюдиції:

-зазначені обставини беруться до уваги, коли вони встановлені не лише рішенням суду окремої юрисдикції (окремо господарським або адміністративним судом), але й рішенням суду іншої ланки судової системи;

-судове рішення повинно бути таким, що набрало законної сили;

-під рішенням маються на увазі також проміжні та допоміжні акти, у випадку, якщо в них належним чином розглянуто спірне питання;

Сторонами у у справі мають бути ті ж особи/особа, стосовно яких встановлено обставини, однак суб`єктний склад сторін у справі не обов`язково має бути повністю тотожним (постанова Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі №6-490цс17);у разі скасування рішення, яке встановлює преюдицію, вникають підстави для перегляду за нововиявленими обставинами усіх тих рішень, які цю преюдицію використали.

Отже, преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі (постанова Верховного Суду у справі №234/16272/15-ц).

У дослідженні обставин даної справи № 910/19113/19 суд вважає за необхідне звернути увагу на необхідність розмежування самого поняття встановлених судом фактів та обставин від їх юридичної оцінки, наданої судом, стосовно якої преюдиція законом не передбачена.

Безпосередність дослідження та встановлення судом обставин як умова надання їм преюдиціального значення в іншій справі була і залишається нечіткою вимогою. Формальні, зовнішні ознаки її виконання (формулювання, якими суд описує встановлення певних обставин,і навіть посилання на докази, оцінені судом для встановлення цих обставин) самі собою не є достатнім критерієм для визначення того, чи може бути надане преюдиціальне значення викладеним у судовому рішенні фактам.

Обов`язковість фактів, встановлених в одній судовій справі, для вирішення іншої справи, слід встановлювати із з`ясуванням співвідношення доктрини про преюдицію з принципом resjudicata та окресленням умов, за яких фактам може бути надане преюдиціальне значення.

Принцип resjudicata охоплює доктрину заборони перегляду вже вирішеного спору. Ідеться про ті ситуації, коли судовим рішенням визнано недійсним правочин, а в іншій судовій справі про стягнення боргу за таким правочином його недійсність недоречно розглядається як преюдиціальний факт, замість того щоб вважати resjudicata у значенні вирішеного остаточним вольовим актом суду спору (claimpreclusion).

У постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 Велика Палата Верховного Суду розтлумачила правила про преюдицію таким чином: «Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що відображено у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи» (пункт 32 постанови). Вказана постанова наголошує на безпосередності дослідження і встановлення судом обставин як умов надання їм преюдиціального значення, адже це у процесуальному законі не закріплено.

Про розмежування обставин і їх правової оцінки, а також про необхідність участі особи, стосовно якої встановлено певну обставину, як умову її преюдиціального значення вказано безпосередньо у процесуальному законі.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц виклала такі висновки: «Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні, тому немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. У разі преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображено в мотивувальній частині судового акта».

Також у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16 Верховний Суд, відзначаючи преюдиціальні факти серед підстав звільнення від обов`язку доказування, водночас вказав на те, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суд у цій постанові наголосив на тому, що суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад справи. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь тісамі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності.Тобто преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Таким чином, преюдиціальність стосується виключно фактів, а не правовідносин.

Чинним процесуальним законодавством та правовою доктриною преюдиційності не передбачається наявність сумніву у забезпеченні змагальності в більш ранній цивільній чи господарській справі і на цій підставі запереченняпреюдиції в наступній цивільній або господарській справі з огляду на те, що стандарти доведення в цих процесах значною мірою близькі, а дія принципу resjudicata виключатиме стосовно чинного судового рішення сумніви як з приводу змісту самого вольового акту, так і з приводу дотримання процесуальних вимог, у рамках яких суд прийняв рішення.

Таким чином, надання позивачем у справі № 910/19113/19 розрахунків, які, на його думку, спростовують оцінку судом у межах розгляду справи № 903/614/17 розміру заборгованості позичальника - ТОВ «Пакко Холдинг», не є спростуванням встановленого судом факту - порушення позичальником умов кредитного договору, на що позивач і не посилається, а є спробою здійснити переоцінку конкретних доводів та доказів у правовідносинах між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Пакко Холдинг» виключно з урахуванням судової практики, яка існувала станом на дату прийняття рішення суду у справі № 903/614/17.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України у такому випадку не наділяє господарський суд правом переоцінки доказів у іншій справі з урахуванням судової практики у господарських спорах, яка існувала станом на дату прийняття попереднього за часом рішення і на підставі якої позивач просить змінити сутність підходу до оцінки доказів у справі № 903/614/17.

Інші доводи позивача, зокрема, такі, як сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення пені, взагалі не можуть бути піддані оцінці судом у межах розгляду справи № 910/19113/19, оскільки процедура подання заяви про застосування позовної давності та наслідки спливу вказаного строку не можуть бути застосовані у процесі розгляду справи № 910/19113/19 внаслідок обмеження предметом позову.

Факт порушення позичальником - ТОВ «Пакко Холдинг», умов кредитного договору позивач не оспорює.

Рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17 на даний час ТОВ «КМ-Холдинг» не оспорене.

Після отримання від ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги про необхідність виконання умов кредитного договору внаслідок їх порушення позичальником ТОВ «КМ-Холдинг» не ініційовано жоден судовий процес, у якому позивач намагався б спростувати факт наявності заборгованості за договором кредиту або її фактичний розмір.

Також не може бути допущене ігнорування практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішень від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії», від 25.07.2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 06.09.2005 у справі «Салов проти України»), відповідно до якої одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому факті, що позивач у справі - ТОВ «КМ-Холдинг», не є стороною кредитного договору, проте є іпотекодавцем за Іпотечним договором від 01.03.2013, укладеним між ТОВ «КМ-Холдинг» та ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстрований у реєстрі за № 236.

Для розуміння суті іпотеки статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Навіть з визначення іпотеки як застави нерухомого майна очевидно, що ключову роль у розумінні іпотечних правовідносин та встановлення певних гарантій несуть її учасники - іпотекодавець, іпотекодержатель, боржник.

Суб`єктний склад іпотечних правовідносин дозволяє виявити гарантії кожної зі сторін під час укладення, виконання та припинення іпотеки.

Щодо гарантій іпотекодержателя, законодавець, розуміючи ризик неотримання коштів від боржника, які забезпечуються іпотекою, та з метою нівелювання негативних наслідків такого неповернення, наділив іпотекодержателя найбільш широкими гарантіями, що підтверджується, зокрема, тим, що частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача у справі про необхідність переоцінки доказів у справі № 903/614/17 та визначення іншого розміру заборгованості за кредитним договором, аніж встановлений рішенням судуу справі № 903/614/17, що набрало законної сили.

Судом приймаються до уваги та не підлягають повторному доведенню факти, встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17, зокрема, щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором №06.1-20/002 від 11.01.2013.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (далі за текстом - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (далі за текстом - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виниклоу стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п. 19 ст. 34 Закону).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлене Главою 14 Закону та Главою 16 розділу ІІ Порядку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі за текстом -Перелік).

Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів вказаної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить ідентичні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. При цьому Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, він вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною вчинено Виконавчий напис (надалі по тексту - «Виконавчий напис»), зареєстрований в реєстрі за № 1930, яким звернуто стягнення на належне позивачеві нерухоме майно.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

До матеріалів справи із супровідним листом від 07.07.2020 № 47/01-16 приватним нотаріусом Шевченко Інною Леонтіївною на адресу суду надіслано засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис від 26.10.2019 № 1930.

Вказані документи відповідають Переліку і ця обставина відповідачем у справі не спростована.

Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Судом досліджено також і доводи позивача про те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса № 1930 від 26.10.2019 у АТ «Альфа-Банк» були відсутні законні підстави для стягнення з ПАТ «Волиньбакалія» заборгованості за кредитним договором у розмірі 88451226 грн. 90 коп., оскільки минуло більше 1 року з дня виникнення права зазначеної вимоги (обов`язку внесення кожного щомісячного платежу за договором кредиту). На думку позивача у справі, вказана обставина є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», аджевідповідно до приписів статті 254 Цивільного кодексу України строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, як це передбачено графіком погашення кредиту.

В аспекті дослідження дати виникнення у відповідача права на вимогу до позивача як до іпотекодавця за іпотечним договором суд погоджується із доводами позивача у справі щодо того, що вимогу про усунення порушень за основним зобов`язанням - кредитним договором, ПАТ «Волиньбакалія» отримало від ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Альфа-Банк») 23.02.2017. Відповідачем у справі не спростовано дати надсилання адресатові та дати отримання вказаної вимоги позивачем.

Щодо строків звернення кредитора (стягувача) до нотаріуса для вчинення виконавчого напишу на борговому документі (ст. 88 Закону) суд вважає за необхідне зазначити таке.

У своїй постанові від 02.07.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17 зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що встановлення скороченого строку (1 рік) для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису у відносинах за участю юридичних осіб має ознаки дискримінації.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у вказаній вище справі, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 та від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц.

При цьому інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

Якщо порушення Порядку, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 2 статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про недоведеність матеріалами справи, її фактичними обставинами факту порушення під час вчинення виконавчого напису вимог статті 88 Закону щодо строків вчинення виконавчого напису, оскільки днем, з якого у кредитора настало право вимоги про погашення кредиту, є 03.03.2017 і, відповідно, останнім днем трирічного строку (з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду) для вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивача на користь АТ «Альфа - Банк» було 02.03.2020.

Не можуть бути підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, й доводи позивача про те, що на сьогоднішній день розмір заборгованості не відповідає сумі, зазначеній у спірному виконавчому написі, оскільки заборгованість у розмірі 88451226 грн. 90 коп. частково погашена у розмірі 39990184 грн. 88 коп. за результатами проведення 15.11.2019 електронних торгів з реалізації майна боржника, відповідно, зменшилася та не відповідає фактичним обставинам сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі.

Сам позивач зазначає, що частково стягнута рішенням суду сума заборгованості була частково сплачена пізніше дати вчинення виконавчого напису і станом на 26.10.2019 залишалася незмінною, тобто такою, яка зазначена у рішенні Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17 (88451226,90 грн., з них 63450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості з відсотків за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, 590470,15 грн. витрат зі сплати судового збору).

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, або не була безспірною; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості саме станом на дату вчинення виконавчого напису; не довів факту порушення під час вчинення спірного виконавчого напису встановленого статтею 88 Закону трирічного строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису, необґрунтованість позову та необхідність відмови у його задоволенні у повному обсязі з покладенням на позивача судових витрат на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати запозовом покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п. 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексу рішення 14.08.2020.

Суддя В.О. Демидов