УХВАЛА

м. Київ

21.08.2020Справа № 910/12534/20
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

про стягнення 2871531,24 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" про стягнення заборгованості у розмірі 2871531,24 грн.

До позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов: накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНО- ЕКСПЕДИТОРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ВЕРТИКАЛЬ» (ідентифікаційний код юридичної особи 40001366, місцезнаходження: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, будинок 8, корпус 6), в межах ціни позову у розмірі 2 871 531,24 грн. (два мільйони вісімсот сімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять одна гривня 24 копійки), що обліковуються на будь-якому (всіх) рахунку (рахунках), виявленому виконавцем під час виконання даної ухвали; заборонити акціонерному товариству «Українська залізниця» (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5), Філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» акціонерного товариства «Українська залізниця» виконувати на користь ТОВ «ТЕП ВЕРТИКАЛЬ» грошові зобов`язання по сплаті штрафів шляхом переказу грошових коштів на банківські рахунки ТОВ «ТЕП ВЕРТИКАЛЬ» та/або зарахування цих коштів на особовий рахунок ТОВ «ТЕП ВЕРТИКАЛЬ» в якості оплати послуг (провізних платежів за перевезення; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів Перевізника за межами України; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; пені; донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди) в межах ціни позову у розмірі 2 871 531,24 грн. (два мільйони вісімсот сімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять одна гривня 24 копійки).

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову практично унеможливить виконання рішення суду про стягнення коштів на користь позивача, в разі його ухвалення, оскільки, у власності відповідача відсутнє нерухоме майно, а розмір заборгованості робить більш "рентабельним" для відповідача ліквідацію юридичної особи із попереднім виводом коштів на інші підприємства, ніж виконання своїх зобов`язань.

Позивач також зазначив, що оскільки відповідач оперує значними коштами (передача в заставу банку 10000000,00 грн), то накладення арешту в межах позовних вимог не завдасть значної шкоди поточній господарській діяльності відповідача. Крім того, у АТ "Українська залізниця" наявна значна заборгованість перед відповідачем (згідно судових рішень), в зв`язку з чим заявник вбачає необхідність у забороні АТ "Українська залізниця" виконувати свої договірні зобов`язання перед відповідачем, щоб "убезпечити" ці кошти для погашення заборгованості в рамках даної справи.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" про вжиття заходів до забезпечення позову, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Посилання заявника на те, що у відповідача відсутнє нерухоме майно і вигідніше для нього буде не виплачувати борг, а ліквідуватись, не свідчить, що відповідач має намір не виконувати рішення суду у даній справі.

Крім того, посилання позивача про наявність у відповідача значної дебіторської заборгованості та оперування значними коштами на рахунках свідчить про потенційну можливість з боку відповідача виконати рішення суду у даній справі, в разі його прийняття на користь позивача. Заходи забезпечення позову є інструментом, який покликаний не допустити ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення і їх застосовування можливе лише у разі наявності реальної, обгрунтованої та доведеної належними і допустимими доказами загрози невиконання (утруднення виконання) рішення відповідачем. Припущення чи домисли позивача не можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Отже заявником не надано суду доказів в підтвердження наміру відповідача не виконувати рішення суду у даній справі, а є лише теоретичним припущенням заявника та не свідчить про вчинення відповідачем будь-яких умисних дій.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття визначених у заяві заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Крім того, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження намірів відповідача не виконувати рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. ( ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішення суду та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суд дійшов до висновку про повторну відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік".

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Тас-Логістік" в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 910/12534/20 шляхом накладення арешту на кошти відповідача та заборони Акціонерному товариству "Українська залізниця" вчиняти дії з оплати заборгованості перед відповідачем в межах суми 2871531,24 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя І.В.Усатенко