РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020Справа № 910/4712/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод"

до Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма "Укроборонекспорт"

про стягнення 469 537, 22 грн.

Представники:

від позивача: Ковригіна В.Є.;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Львівський радіоремонтний завод" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма "Укроборонекспорт" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 469 537, 22 грн., з яких 461 086, 08 грн - передоплата та 8 451, 14 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 005-19 від 30.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 позовну заяву Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод" - залишено без руху. Встановлено Державному підприємству"Львівський радіоремонтний завод" строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 24.04.2020).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/4712/20 призначено на 30.07.2020.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представників не направлено.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 04.05.2020 та від 04.06.2020 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 04.05.2020 та від 04.06.2020 з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду від 04.05.2020 та від 04.06.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що представники сторін були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.07.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.05.2019 між Державним підприємством "Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма "Укроборонекспорт" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Львівський радіоремонтний завод" (далі - покупець) укладено договір поставки № 005-19, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти та передавати у власність покупця товар, в асортименті та якості, вказаних у специфікації (ях) до даного договору (додатки до договору), а покупець - прийняти й оплатити вказаний товар за цінами, вказаними у специфікації (ях), на умовах та в порядку, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування, асортимент, кількість та вартість кожної одиниці товару, що є предметом поставки за цим договором, визначаються у специфікації (ях), що додається (ються) до договору і є його невід`ємною частиною (ами).

Згідно п. 4.1. договору, поставки товару здійснюється постачальником, відповідно до підписаної сторонами специфікації (ій).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що поставка замовленого товару здійснюється постачальником протягом 60 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати (авансу) у розмірі 50 % вартості товару. Допускається дострокова поставка товару за умови наявності згоди покупця. Про дату дострокової поставки постачальник повідомляє покупця по факсу або через представника у строк не менше 1 (одного) робочого дня.

Приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі покупця, згідно наданих постачальником супроводжувальних документів на товар із підписанням відповідних накладних (п. 4.4. договору).

За умовами п. 4.5. договору, місце поставки товару: товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP, згідно «Інкотермс 2000», за адресою: Державне підприємство "Львівський радіоремонтний завод", 79019, м. Львів, вул. Жовківська, 11.

Відповідно до п. 4.6. договору, моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна). Разом з товаром покупцю повинні передаватись належні товару документи, що підтверджують його якість і безпеку, включаючи сертифікати, якісні посвідчення, ветеринарні довідки/свідоцтва (оригінали або копії, завірені печаткою постачальника).

Згідно п. 4.7. договору, право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходить до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної.

Покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у специфікації (ях), в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 5.1. договору).

У відповідності до п. 5.2. договору, оплата за поставлений постачальником товар здійснюється наступним чином:

- 50 % від загальної вартості товару сплачується покупцем в якості попередньої оплати (аванс) на підставі наданого постачальником рахунку;

- доплата у розмірі 50 % від загальної вартості товару сплачується постачальнику протягом 10 календарних днів з дати отримання покупцем відповідного товару.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2019 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 7.1. договору).

Специфікацією № 1 від 30.05.2019, що є додатком № 1 до договору № 005-19 від 30.05.2019, сторони визначили товар, що поставляється за договором, а саме: Моноблок У52143-А 6ВО.203.029, у кількості - 2 шт., загальна вартість 922 172, 16 грн, в тому числі ПДВ 153 695, 36 грн.

Як зазначає позивач, відповідно до п. 5.2. договору, ним на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № СФ-1 від 30.05.2019, було перераховано Державному підприємству "Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма "Укроборонекспорт" в якості попередньої оплати 461 086, 08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1084 від 10.06.2019.

Тож, відповідач згідно п. 4.2. договору зобов`язаний був поставити товар (Моноблок У52143-А 6ВО.203.029) протягом 60 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати у розмірі 50 % вартості товару, тобто до 09.08.2019 року.

Проте, відповідач свої зобов`язання з поставки товару не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 1 від 30.09.2019, в якій позивач вимагав відповідача поставити товар - Моноблок У52143-А 6ВО.203.029 у десятиденний строк або повернути кошти сплачені у якості попередньої оплати у розмірі 461 086, 08 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 01.10.2019.

Листом від 23.10.2019 № 145 відповідач надав відповідь на вищезазначену претензію відповідача, в якому повідомив про неможливість постачання продукції за договором № 005-19 від 30.05.2019 та зобов`язався повернути отриману передоплату (аванс) в строк до 11.11.2019 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем оплаченого товару поставлено не було, а тому останній зобов`язаний повернути перераховані йому кошти у розмірі 461 086, 08 грн. згідно договору № 005-19 від 30.05.2019.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 8 451, 14 грн - 3 % річних за період з 09.08.2019 по 18.03.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 005-19 від 30.05.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов договору перерахував відповідачеві 461 086, 08 грн. згідно виставленого рахунку на оплату № 1 від 30.05.2019, в якості попередньої оплати на поставку товару, що підтверджується платіжним дорученням № 1084 від 10.06.2019.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що поставка замовленого товару здійснюється постачальником протягом 60 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати (авансу) у розмірі 50 % вартості товару. Допускається дострокова поставка товару за умови наявності згоди покупця. Про дату дострокової поставки постачальник повідомляє покупця по факсу або через представника у строк не менше 1 (одного) робочого дня.

Тож, відповідач зобов`язаний був поставити товар (Моноблок У52143-А 6ВО.203.029) протягом 60 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати у розмірі 50 % вартості товару, тобто до 09.08.2019 року.

Відповідно до п. 4.4. договору, приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі покупця, згідно наданих постачальником супроводжувальних документів на товар із підписанням відповідних накладних.

Згідно п. 4.7. договору, право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходить до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної.

Проте, відповідач свої зобов`язання з поставки товару не виконав.

Так, частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до приписів ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 1 від 30.09.2019, в якій позивач вимагав від відповідача поставити товар - Моноблок У52143-А 6ВО.203.029 у десятиденний строк або повернути кошти сплачені у якості попередньої оплати у розмірі 461 086, 08 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 01.10.2019.

Листом від 23.10.2019 № 145 відповідач надав відповідь на вищезазначену претензію відповідача, в якому повідомив про неможливість постачання продукції за договором № 005-19 від 30.05.2019 та зобов`язався повернути отриману передоплату (аванс) в строк до 11.11.2019 року.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару, а тому останнім безпідставно утримуються грошові кошти у розмірі 461 086, 08 грн, які підлягають поверненню позивачу, тож, враховуючи що у строк до 11.11.2019 відповідачем не повернуто позивачу суму передоплати у розмірі 461 086, 08 грн., починаючи з 12.11.2019 відбулося прострочення виконання зобов`язання з повернення перерахованих коштів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов`язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів у повному обсязі, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв`язку чим суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача 461 086, 08 грн. обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 8 451, 14 грн - 3 % річних за період з 09.08.2019 по 18.03.2020.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні періоду нарахування та, відповідно, у розмірі нарахування 3 % річних, оскільки, як зазначено судом вище, прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення перерахованих коштів у розмірі 461 086, 08 грн. відбулося починаючи з 12.11.2019.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 4 842, 80 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.11.2019 по 18.03.2020, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2019 між Державним підприємством "Львівський радіоремонтний завод" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ЮБі компані» (далі - виконавець) укладено договір № ЛРРЗ-ЮБ/0220 про надання юридичних послуг, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні та консультаційні послуги щодо захисту та представництва інтересів останнього в органах державної влади, в контролюючих та правоохоронних органах, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України всіх інстанцій.

05.06.2020 Державним підприємством "Львівський радіоремонтний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ЮБі компані» складено та підписано акт № 1 здачі-приймання наданих послуг за договором № ЛРРЗ-ЮБ/0220 про надання юридичних послуг від 03.02.2019, згідно якого виконавець передає, а замовник приймає надані юридичні послуги відповідно до договору № ЛРРЗ-ЮБ/0220 від 03.02.2019 щодо юридичного супроводу ДП "Львівський радіоремонтний завод" у судовій справі № 910/4712/20 про повернення коштів попередньої оплати: вивчення матеріалів справи, вивчення судової практики з аналогічних справ, складання процесуальних документів, участь в судовому засіданні 04.06.2020 року, розрахунок реальної суми заборгованості. Вартість наданих юридичних послуг з абонентного юридичного обслуговування з питань, визначених у п. 1 цього акту без ПДВ становить- 16 666, 67 грн, ПДВ 20 % - 3 333, 33 грн. Разом з ПДВ - 20 000, 00 грн.

Додатком 1 до акту № 1 здачі-приймання наданих послуг від 05.06.2020 за договором № ЛРРЗ-ЮБ/0220 про надання юридичних послуг від 03.02.2019 сторони погодили таблицю -розрахунок перелічених в акті послуг.

Проте, враховуючи що суду не надано доказів на підтвердження понесених витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а саме платіжні доручення або інші документі, які підтверджують сплату відповідних послуг, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про покладення на відповідача витрат, пов`язаних із правовою допомогою, оскільки такі позивачем наразі не понесені.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма "Укроборонекспорт" (вул. Велика Кільцева, буд. 4-Ф, село Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська обл., 03170, ідентифікаційний код - 30021024) на користь Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод" (вул. Жовківська, буд. 11, м. Львів, 79019, ідентифікаційний код - 07676441) 461 086 (чотириста шістдесят одну тисячу вісімдесят шість) грн 08 коп - передоплати, 4 842 (чотири тисячі вісімсот сорок дві) грн 80 коп - 3 % річних та 6 988 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 94 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 10.08.2020.

Суддя С. О. Щербаков