номер провадження справи 18/16/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 справа № 908/562/20

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до відповідача фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича ( АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 )

про стягнення 53537,11 грн.

Господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: Дубков А.В., особисто, посвідчення адвоката № ЗП001869 від 05.11.2018 (при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення відсутній)

від відповідача: Щаслива М.О., ордер АР № 1016575 від 16.06.2020

Фізична особа-підприємець Дубков Артем Володимирович звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом (№ б/н від 27.02.2020) про стягнення з фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича 53537,11 грн. збитків.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020 справу № 908/562/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 06.04.2020, після усунення позивачем обставин, які зумовили залишення позову без руху, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/562/20, присвоєно справі номер провадження 18/16/20, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 19.05.2020 ухвалено розглядати справу 908/562/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 17.06.2020. Ухвалою від 17.06.2020 строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів, підготовче засідання відкладалось на 22.07.2020 та 11.08.2020.

В судовому засіданні 11.08.2020 за письмовою згодою всіх учасників справи суд перейшов до розгляду справи по суді та оголосив вступну та резолютивну частини рішення (позивач при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення був відсутній).

Позивач, який особисто приймав участь у судовому засіданні 11.08.2020, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Також позивач підтримав раніше подане клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (копії договору підряду № 0112/01 від 01.12.2016, копії адвокатського запиту від 11.06.2020, листа-відповіді та рішень виконавчого комітету Енергодарської міської ради), вирішення якого судом відкладено. Просив визнати поважними причини неподання доказів та долучити їх до матеріалів справи.

Представник відповідача проти задоволення клопотання позивача про приєднання доказів заперечив та зазначив, що строк на подання доказів пропущено.

Суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку на подання доказів, клопотання позивача про долучення доказів судом задоволено, подані в межах підготовчого провадження докази прийняті судом, з огляду на приписи ст. 80 ГПК України та обґрунтування позивачем причин пропуску строку, для правильного вирішення спору, повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного сторонами договору безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017 позивачем передано, а відповідачем прийнято в безоплатне тимчасове користування майно (металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу), яке останній зобов`язався повернути. За твердженням позивача, виготовлення і монтаж металевої конструкції, виробленої з металу здійснено на замовлення позивача ФОП Дубкова А.В. підрядником ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована", що підтверджується копією проектно-кошторисної документації. Вартість металевої конструкції (нового білборда) складає 53537,11 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2017 від 31.01.2017. Позивач стверджує, що в червні 2019 звернувся до відповідача з вимогою повернути взяте у безоплатне користування майно, здійснити факт його фактичної передачі, підписати відповідний акт, чим припинити дію Договору. При цьому вказує, що 19.06.2019 сторонами в офісному приміщенні ФОП Дубкова А.В. узгоджено та підписано як додаток до Договору акт приймання-передачі майна, але без зазначення дати його підписання, та досягнуто усної згоди, що одразу після підписання, але не пізніше наступного дня, майно буде повернуто власнику від ФОП Соколик О.О. у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі за договором, і тільки тоді сторони зафіксують дату в підписаному акті. Позивач зазначає, що у зазначений ним час відповідач не з`явився та фактично не передав об`єкт користування згідно акту приймання-передачі, ні в цей день, ні в наступні дні. На неодноразові звернення відповідач не реагував, майно не повернув. Позивачу 07.10.2019 стало відомо, що передані в користування ФОП Соколик О.О. металеві конструкції демонтовано невідомими особами та вивезено, факт чого зафіксовано свідками та відеозйомкою. Порушення відповідачем умов договору, неповернення майна та невжиття ним заходів щодо його збереження, за доводами позивача, є підставою для стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі вартості конструкції. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 202, 509, 526, 626, 629, 779, 827, 833, 834, 836 ЦК України та ст.ст. 193, 224, 225 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

У відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечив та зазначив, що ним згідно наданого йому рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 346 від 20.10.2016 дозволу розміщено 11 об`єктів зовнішньої реклами (білбордів) загальною площею 198 кв.м., в тому числі на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу. Також вказав на наявність усної домовленості сторін щодо сумісної діяльності, зокрема, що за наведеними у рішенні виконком адресами будуть знаходиться білборди відповідача, але позивач буде самостійно здавати їх в оренду та отриманий прибуток поділяти з відповідачем, а також відшкодовувати відповідачу кошти за оренду згідно договору оренди № 42 від 20.10.2016. Вимоги позивача про відшкодування шкоди вважає безпідставними, оскільки згідно з актом приймання-передачі майна 20.05.2019 відповідач повернув позивачу обумовлене договором майно, що підтверджується наданою до матеріалів справи заявою свідка. Здійснення будь-яких дій по демонтажу споруд відповідач заперечує та вказує, що позивач протилежного не довів. Крім того відзначив відсутність всіх складових цивільного правопорушення, наявність яких необхідна для настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Також відповідач вказав на недоведеність розміру заявлених позивачем збитків, оскільки одна і таж проектно-кошторисна документація надана позивачем також в якості доказів у господарських справах №№ 908/566/20, 908/569/20, 908/571/20. Просив в позові відмовити.

Позивач у наданій 04.05.2020 відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечив та зазначив, що сплата відповідачем орендної плати за договором № 42 від 20.10.2016 лише підтверджує ведення ним господарської діяльності, в тому числі з використанням орендованих у позивача металевих конструкцій. Відносно недоведеності розміру вартості знищеного майна позивач вказав, що однорідність кошторисів, які містяться у справах за позовом позивача до відповідача, пояснюється тим, що загальна кількість переданих відповідачу конструкції складає чотири одиниці і ці рекламні конструкції виготовлені відповідно до однорідної проектної документації. Щодо наявності умислу у діях відповідача, позивач звернув увагу, що з одинадцяти місць для розміщення реклами, демонтовані і знищені саме металеві конструкції, які передані відповідачу позивачем і відповідачем жодного разу не повідомлялось про можливу втрату майна.

У наданих суду 06.05.2020 запереченнях відповідач відзначив, що доводи позивача не спростовують факту повернення майна згідно відповідного акту приймання-передачі.

Також у наданих 16.07.2020 письмових поясненнях відповідач відзначив, що відповідно до чинного законодавства саме на кредитора покладається обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданим збитками і їх розмір, а на боржника - відсутність вини. З огляду на підписаний сторонами без зауважень акт приймання-передачі майна, факт невиконання відповідачем зобов`язання позивачем не доведено.

Крім того, відповідачем 17.07.2020 надано клопотання по стягнення з позивача, у разі відмови у позові, 7000,00 грн. понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 346 від 20.10.2016 надано дозволи фізичній особі-підприємцю Соколику О.О. на розміщення 11 об`єктів зовнішньої реклами (білбордів) загальною площею 198 кв.м., в тому числі на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу, терміном на 5 років.

Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради ("Виконком") та фізичною особою-підприємцем Соколиком О.О. ("Користувач") 20.10.2016 укладений договір № 42 на право тимчасового користування місцями розміщення об`єктів зовнішньої реклами, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого (в первісній редакції) Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебуває у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на терміни відповідно до одинадцяти дозволу(ів) №№ 823-833 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 № 346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів. Користувач використовує надані місця за цільовим призначенням, сплачує вартість користування місцями з дня отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та звільняє у триденний термін місця, на яких термін дії дозволів припинений (закінчився).

Згідно із п. 4.1. договору № 42 від 20.10.2016 цей договір набирає чинності з моменту прийняття рішення про надання дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та підписання даного договору сторонами і діє протягом строку дії дозволу(ів) №№ 823-833. Строк дії з 20.10.2016 до 20.10.2021.

До вказаного договору № 42 від 20.10.2016 підписана додаткова угода від 04.07.2019, відповідно до якої викладено п. 1.1. договору в наступній редакції: "Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебувають у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на термін відповідно до дозволу(ів) №№ 825, 826, 828, 830, 831, 832 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 № 346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів".

Фізичною особою-підприємцем Дубковим Артемом Володимировичем (Наймодавець, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Соколиком Олексієм Олеговичем (Наймач, відповідач у справ) 01.03.2017 укладений договір безоплатного користування майном № 2 (надалі - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. Договору Наймодавець передає майно в безоплатне тимчасове користування Наймачу, а останній зобов`язується повернути те саме майно. Наймодавець передає у безоплатне тимчасове користування Наймачу майно, а саме: - металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу.

За визначенням п. 2.1. Договору, підписання договору засвідчує факт передачі Майна Наймодавцем Наймачу.

Умовами пунктів 2.2., 2.3. Договору визначено, що передача майна в користування не тягне за собою виникнення у Наймача права власності на це Майно. У разі припинення, цього Договору Майно повертається Наймодавцю. Майно вважається поверненим Наймодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно із п. 3.1. Договору Наймач зобов`язується:

- використовувати Майно, надане в безоплатне тимчасове користування, відповідно до його призначення та умов цього Договору (п.п. 3.1.1. Договору);

- у разі припинення Договору повернути Наймодавцеві Майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування, з врахуванням нормального фізичного зносу (п.п. 3.1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору Наймач має право використовувати Майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачене право Наймодавця контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання Майна, переданого в користування за цим Договором.

Згідно із п. 4.1. Договору цей договір укладено на невизначений строк і кожна із сторін вправі відмовитися від договору в будь-який час, попередивши про це в письмовій формі іншу сторону за один місяць.

Згідно копії проектно-кошторисної документації виготовлення і монтаж металевої конструкції, виробленої з металу, здійснено на замовлення позивача ФОП Дубкова А.В. підрядником ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована".

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2017 від 31.01.2017 вартість металевої конструкції (нового бігборда) складає 53537,11 грн.

Позивач в позовній заяві стверджує, що в червні 2019 звернувся до відповідача з вимогою повернути взяте у безоплатне користування майно, здійснити факт його фактичної передачі, підписати відповідний акт, чим припинити дію Договору. При цьому вказує, що 19.06.2019 сторонами, в офісному приміщенні ФОП Дубкова А.В., узгоджено та підписано як додаток до Договору акт приймання-передачі майна, але без зазначення дати його підписання, та досягнуто усної згоди, що одразу після підписання, але не пізніше наступного дня, майно буде повернуто власнику від ФОП Соколик О.О. у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі за договором, і тільки тоді сторони зафіксують дату в підписаному акті. Позивач зазначає, що у зазначений ним час відповідач не з`явився та фактично не передав об`єкт користування згідно акту приймання-передачі, ні в цей день, ні в наступні дні.

В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі майна, підписаний 20.05.2019 (згідно примірника відповідача) сторонами у справі (в примірнику позивача дата складання відсутня), за змістом якого ФОП Соколик О.О. (Наймач) передав (повернув) ФОП Дубкову А.В. (Наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу (п. 1).

Відповідно до пунктів 2, 3 акту приймання-передачі майна від 20.05.2019 на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування. На момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають.

Направленою на адресу відповідача претензією від 21.06.2019 позивач вимагав повернути взяте у користування майно та підписати новий акт прийому-передачі майна з фактичною датою передачі орендованого майна. Претензія повернулась з приміткою «за закінченням терміну зберігання».

В акті обстеження наявності конструкції зовнішньої реклами від 26.06.2019, який підписано Коваленко Н.В., Каргіною Т.С., Шинкаренко М.М. та Конченко Л.О., зазначено про наявність металевої конструкції (рекламний двосторонній носій) біл-борда (стійка металева, металеві площини розміром 3х6 у кількості 2 шт.) місце розташування якого: м.Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу.

Також, в адресованій відповідачу претензії від 02.07.2019 позивач просив визначити форму, розмір оплати ФОП Соколик О.О. самостійно та виплатити упущену вигоду з 01.03.2017 по 01.07.2019.

В претензії від 23.10.2019 позивач зазначив, що вважає подальші відносини між ним та відповідачем неможливими, вимагає розірвати договори безоплатного користування майном (в тому числі договір № 2 від 01.03.2017) та відшкодувати завдані збитки у розмірі вартості знищених металевих конструкцій з розрахунку 55000,00 грн. за одну конструкцію.

Позивач в позові вказує, що 07.10.2019 йому стало відомо, що передані в користування відповідачу металеві конструкції демонтовано невстановленими особами, за допомогою спеціальних інструментів розрізано на частини, фактично майно знищено та за допомогою спецтехніки вивезено в невідомому напрямку.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення переданого йому у користування майна та невжиття ним заходів щодо його збереження стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарські взаємовідносини сторін врегульовано договором № 2 безоплатного користування майном від 01.03.2017, який по суті є договором позички.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Частиною 2 ст. 834 ЦК України визначено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Відповідно до ст. 836 ЦК України передбачено, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 53537,11 грн. за знищене майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу.

Суд зазначає, що стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника.

На кредитора покладено обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст.ст. 614, 623 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За приписами ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства на позивача покладається обов`язок довести суду наявність протиправної поведінки (діяльності або бездіяльності учасника господарських відносин) особи, яка завдала збитки; факт заподіяння йому збитків; розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, а також вину заподіювача збитків. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді стягнення збитків.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі № 06/113-38.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що протиправну поведінку відповідача позивач вбачає у неповерненні відповідачем взятого в користування майна, невжитті ним дій щодо збереження майна, в результаті чого майно знищено внаслідок демонтажу і вивозу.

В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі майна від 20.05.2019 (в примірнику позивача дата відсутня), підписаний сторонами у справі, за змістом якого ФОП Соколик О.О. (Наймач) передав (повернув) ФОП Дубкову А.В. (Наймодавець) майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на Енергодарському шосе в районі залізничного вокзалу (п. 1). В акті зазначено, що на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування; на момент передачі сторони зауважень одна до одної не мають.

Вказане свідчить, що передане відповідачу за договором № 2 від 01.03.2017 майно повернуто позивачу, зазначене місце де знаходиться річ. Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний акт був підписаний внаслідок обману чи через погрози насильства однією із сторін тощо.

Враховуючи те, що відповідач згідно акту приймання-передачі майна повернув майно позивачу, договір безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017 припинив свою дію, а тому відповідач не несе будь-якої відповідальності за збереження майна після його повернення.

При цьому дії щодо демонтажу вказаного білборду здійснені вже після того, як відповідач 20.05.2019 повернув майно позивачу.

Позивач не довів суду належним та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, а саме: неповернення відповідачем взятого в користування майна, невжиття відповідачем дій щодо збереження майна, а також знищення майна внаслідок демонтажу саме відповідачем.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява свідка - ОСОБА_1., посвідчена приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І.Є., в якій свідком викладено відомі їй обставини щодо виконання умов договору безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017.

В якості обґрунтування розміру завданих збитків позивач посилається на проектно-кошторисну документацію та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2017 від 31.01.2017, підписану ФОП Дубковим А.В. та ТОВ "Рекламно-виробнича компанія "Арована". У вказаній довідці зазначено, що вартість робіт з виготовлення нового бігборда складає 53573,11 грн.

В договорі безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017 вартість майна, яке передається в безоплатне користування, не вказана, що не дає змоги встановити реальну вартість цього майна на березень 2017 року.

При цьому позивач не довів той факт, що він поніс будь-які реальні збитки, оскільки не долучив до матеріалів справи докази сплати підрядних робіт з виготовлення білборду.

Матеріали справи не містять будь-яких первинних документів на підтвердження проведених розрахунків позивачем за виготовлення білборду.

Докази у справі свідчать про те, що майно повернуто позивачу 20.05.2019 і після цього між сторонами припинились будь-які відносини, тому відповідач не може нести відповідальність за обставини, які мали місце після повернення майна.

Відповідач не є тією особою, яка завдала шкоду, оскільки на момент повернення майна - 20.05.2019 таке майно знаходилось у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі, на момент передачі сторони зауважень одна до іншої не мають, про що сторони склали акт приймання-передачі.

Отже, відповідач не порушував жодних зобов`язань перед позивачем за договором безоплатного користування майном № 2 від 01.03.2017, що свідчить про відсутність вини відповідача.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на усні домовленості з відповідачем не підтверджені будь-якими належними доказами.

Таким чином, судом не встановлений ані факт неналежного виконання зобов`язання за Договором, ані протиправної поведінки відповідача, ані наявність прямого причинного зв`язку між завданими збитками (демонтаж та вивезення) та діями відповідача (порушення ним зобов`язання), а також розмір збитків.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 53537,11 грн. збитків заявлена позивачем необґрунтовано і задоволенню не підлягає.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 3 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Таким чином, рішення господарського суду не може бути викладено нечітко та ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладені обставини, представлені позивачем докази не можуть бути прийняті судом як належні.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві та доповненнях до неї підстав, позовні вимоги позивача не є обґрунтованими. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і завданими збитками та їх розмір, тому в задоволенні заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Відповідач подав клопотання про стягнення судових витрат, в якому останній, у разі відмови у позові, просить стягнути з позивача судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Розглянувши вказане клопотання суд дійшов висновку про те, що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 2 ст.126 ГПК України).

Відповідачем до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020, укладеного між ФОП Соколик О.О. (Замовник) та Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" в особі керуючого Гришина С.В. (Виконавець), копію договору про надання правової допомоги від 07.04.2020, укладеного ФОП Соколик О.О. та адвокатом Щасливою М.О., а також копію угоди № 1 про співпрацю у сфері надання правової допомоги між Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" та Адвокатом Щасливою Мариною Олександрівною від 07.04.2020.

Пунктом 1 договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020 зазначено, що Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язки надавати юридичні послуги (правову допомогу) Замовнику у справі № 908/562/20 за позовом ФОП Дубкова А.В. до ФОП Соколик про стягнення збитків в Господарському суді Запорізької області.

До договору про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020 відповідач надав копію акту прийому-передачі наданих послуг від 16.07.2020, який підписаний сторонами договору. За вказаним актом вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. Вказаний акт містить перелік послуг, які надавалися за вказаним договором.

Також відповідачем надано копію рахунку-фактури № СФ-4/04/20 від 13.04.2020 на оплату 7000,00 грн. за договором про надання правової допомоги № 1 від 07.04.2020 та копію квитанції № 5418475 від 14.04.2020 на сплату 7000,00 грн.

За визначенням ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд дійшов висновку, що поданими та вказаними вище документами підтверджено статус Адвокатського бюро "Станіслава Гришина", якому здійснено оплату коштів за надання юридичних послуг у розмірі 7000,00 грн., фактичне перерахування цих коштів, а відтак правова природа зазначених витрат позивача є витратами на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розумінні статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд визнав співмірним.

При цьому, позивач про неспівмірність не заявив, не заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, враховуючи співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича ( АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 ; ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 7000,00 грн. (сім тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 21.08.2020.

Суддя В.В. Левкут