РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/336/20

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Лемберг»,

юридична адреса: с. Криниця, Миколаївський район, Львівська область, 81643;

поштова адреса: вул. Шептицького, 19 А, с. Сокільники, Пустомитівський район, Львівська область, 81130;

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії агарних наук України,

вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Борзнянського району, Чернігівської області, 16433;

предмет спору: про стягнення 168729,14грн

без виклику (повідомлення) сторін

16.04.2020, до Господарського суду Чернігівської області, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Лемберг» (надалі - ТОВ «ТД Лемберг») до Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (надалі - ДП «ДГ «Іванівка» ІСГПСНААН України) про стягнення 168729,14грн, з них: 122610,00грн основного боргу за товар поставлений на виконання умов договору поставки мінеральних добрив №43/19 від 03.04.2019, за специфікацією від 03.04.2019 до нього, згідно видаткової накладної №144 від 23.04.2019 (надалі - Договір); 10816,93грн пені за період 02.12.2019 по 13.04.2020 нарахованої в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України відповідно до п.4.4. Договору; 24522,00грн штрафу нарахованого в розмірі 20% від вартості поставленого товару, оплату якого прострочено понад 15 календарних днів відповідно до п.4.4. Договору; 10780,21грн процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 02.12.2019 по 13.04.2020 нарахованих за ставкою 24% відповідно до п.4.5. Договору.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов вказаного Договору в частині своєчасної оплати за товар, обумовлений специфікацію від 03.04.2019 до нього, поставлений за видатковою накладною №144 від 23.04.2019.

Ухвалою суду від 07.05.2020, після усунення позивачем недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/336/20, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даним процесуальним документом сторонам встановлено строки для подання заяв по суті спору, зокрема для відповідача п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі №927/336/20 від 07.05.2020 одержана відповідачем 13.05.2020 за адресою його державної реєстрації згідно даних ЄДРПОУ, про що судом залучено до матеріалів справи витяг з офіційного сайту АТ "Укрпошта" "Відстеження поштових відправлень" (номер поштового відправлення 026).

Судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з урахування змін внесених постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 22.04.2020 №291, від 04.05.2020 №343, від 20.05.2020 №392, від 17.06.2020 №500, від 22.07.2020 №641 у період з 12.03.2020 по 31.08.2020 на всій території України введено карантин.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX внесено, зокрема, зміни до Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), що набули законної сили 02.04.2020. Відповідно до п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, в редакції названого Закону, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки для подання відзиву продовжуються на строк дії карантину, так само як і процесуальні строки розгляду справи по суті.

17.07.2020, набув чинності Закон України №731-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020, яким викладено в новій редакції п.4 Прикінцевих положень розділу Х ГПК України. Зокрема передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (в разі наявності в них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими в зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд, за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії в визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими в зв`язку з карантином.

При цьому, згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №731-ІХ, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (в разі наявності в них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

З урахуванням наведеного, строк на подання відповідачем відзиву на позов закінчився 06.08.2020, тобто зі спливом двадцятиденного строку, з дня набрання чинності Законом №731-ІХ від 18.06.2020.

Відповідач правом на подання мотивованих заперечень на позов у порядку статей 165, 178 ГПК України не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав.

Сторонами також не заявлено до суду будь-яких клопотань щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 07.05.2020.

Судом проведено розгляд даної справи в межах розумних строків, з урахуванням положень п.4 розділу Х "Прикінцевих положень" ГПК України, в редакції Законів від 30.03.2020 № 540-IX та від 18.06.2020 №731-ІХ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.04.2019, між ТОВ «ТД Лемберг» (постачальник, позивач у справі) та ДП«ДГ «Іванівка» ІСГПСНААН України, (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки мінеральних добрив №43/19 (надалі - Договір) за п.1.1., п.1.2. якого постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупцеві мінеральні добрива виробництва «Агрітекно Фортілізантес» (Іспанія) в асортименті (надалі - продукція), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цю продукцію. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) визначається в додатках (специфікаціях), що становлять невід`ємну частину цього Договору.

За специфікацією від 03.04.2019 (Додаток №1 до Договору) постачальник зобов`язався поставити та передати, а покупець прийняти та оплатити мінеральні добрива Fertigrain Foliar 20л у кількості 700л, за ціною за одиницю 432,30грн (еквівалентно 14,18євро), загальною вартістю 302610,00грн (еквівалентно 9926євро).

Відповідно п.3.1. - п.3.2. Договору ціна (вартість) за одиницю продукції, що поставляється, визначається сторонами в Додатках (специфікаціях), що становлять невід`ємну частину цього Договору. Загальна ціна (вартість) продукції, що поставляється, складає суму всіх додатків (специфікацій) за цим Договором. При цьому, за взаємною згодою сторін в додатках (специфікаціях) ціна (вартість) продукції буде встановлюватись в еквіваленті іноземної валюти, а саме: євро, за курсом євро, встановленому на Міжбанку на дату підписання кожного окремого додатку (специфікації).

Розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом банківського переказу грошових коштів у національній валюті України (п.3.3. Договору).

Як погоджено сторонами в п.2.1. - п.2.3., п.2.6. Договору поставка кожної окремої партії продукції за цим Договором здійснюється протягом 21 календарного дня від дати одержання постачальником 30% ціни окремої партії продукції згідно з додатками (специфікаціями), що становитимуть невід`ємну частину цього Договору. Місце поставки (місце передачі) продукції - склад покупця. Поставка продукції до місця поставки (місця передачі) здійснюється силами, засобами та за рахунок постачальника. Дата поставки - дата підписання уповноваженими представниками сторін первинних документів передачі продукції (накладних, та/або товарно-транспортних накладних, та/або актів прийому-передачі).

За умовами п.3.5. Договору оплата решти 70% ціни (вартості) продукції, що поставляється за цим Договором, відбувається в строк до 01 грудня 2019 року.

Сторони в п.7.2., п.7.3. Договору погодили, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений в п.7.1. (з моменту його підписання та скріплення печатками сторін) та закінчується 31 грудня 2019 року. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за даним Договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості поставленого товару, відсотків річних, штрафних санкцій (неустойки в формі пені та штрафу) за порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасній оплаті вартості поставленого товару, обумовленого Договором.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати обумовленого товару; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій за фактом порушення договірних зобов`язань, а також правових наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору та специфікації від 03.04.2019 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 302610,00грн на підставі видаткової накладної №144 від 23.04.2019.

Дана видаткова накладна підписана обома сторонами та засвідчені печатками юридичних осіб.

Факт отримання товару за вказаним документом відповідачем не заперечується.

Відповідно до умов п.3.5.Договору граничний строк оплати товару, поставленого за видатковою накладною №144 від 23.04.2019, настав 02.12.2019 (оплату прострочено з 03.12.2019), беручи до уваги вимоги частини 5 статті 254 ЦК України, за якою в разі якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону в місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У рахунок оплати вартості поставленого товару відповідачем у період з 18.04.2019 по 14.02.2020 сплачено 180000,00рн, про що свідчать банківські виписки по рахунку позивача НОМЕР_1 , сформовані станом на 24.04.2020 та 27.04.2020.

За статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач розрахувався за поставлений товар частково, сплативши в його рахунок, з порушенням погоджених строків, 180000,00грн, решту вартості товару на суму 122610,00грн (302610,00грн - 180000,00грн) не оплатив.

На момент винесення рішення в даній справі доказів оплати наявного боргу в сумі 122610,00грн до суду не надав.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов у частині вимоги про стягнення основного боргу в сумі 122610,00грн є обґрунтованим, правомірним, підтверджується матеріалами справи, відтак підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За частиною 4 статті 231 ГК України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 даного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань встановлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачено в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

За п.4.4. Договору за прострочення строку оплати продукції (п.3.5.Договору) покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від ціни (вартості) продукції, оплату якої прострочено, за кожний день прострочення. При цьому, якщо оплату буде прострочено більше ніж на 15 календарних днів покупець зобов`язаний додатково сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 20% від ціни (вартості) продукції, оплату якої прострочено.

Позивач, керуючись п.4.4. Договору, в межах даного спору заявив до стягнення з відповідача за порушення грошових зобов`язань по Договору за період з 02.12.2019 по 13.04.2020 (з дотриманням граничного шестимісячного строку, визначеного частиною 6 статті 232 ГК України) пеню в сумі 10816,93грн, що розрахована в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в указаному періоді, та штраф в сумі 24522,00грн (в розмірі 20% до суми неоплаченого товару), за прострочення виконання грошового зобов`язання понад 15 календарних днів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За визначенням статей 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Тобто, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка у формі пені та штрафу, такий вид забезпечення як пеня та її розмір встановлений частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у той же час право встановити в договорі такий вид забезпечення як штраф передбачено частиною 2 статті 549 ЦК України, частиною 4 статті 231 ГК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постановах: від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

З огляду на порушення відповідачем строків по оплаті вартості поставленого товару, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи, виходячи з погоджених сторонами умов у п.4.4. Договору, суд, перевіривши розрахунок неустойки (пені та штрафу) наявний в матеріалах справи, дійшов висновку про правомірність вимог у частині стягнення пені в сумі 10717,51грн за період з 03.12.2019 по 13.04.2020 та штрафу в сумі 24522,00грн (у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, виконання якого прострочено більше ніж на 15 календарних днів). За висновком суду, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Судом відмовлено в стягненні неустойки (пені) у сумі 99,42грн, беручи до уваги, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором, а саме не враховано вимоги частини 5 статті 254 ЦК України при визначенні дати, з якої слід обраховувати штрафні санкції за порушення договірних зобов`язань.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що в разі прострочення строку оплати продукції (п.3.5.Договору) покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 24% від ціни (вартості) продукції, оплату якої прострочено, за весь період прострочення.

Тобто, сторони виходячи із принципу свободи договору, що закріплений статтями 6, 12, 627 ЦК України, у п.4.5. Договору збільшили передбачений законом розмір відсотків річних, що нараховуються та підлягають стягненню за частиною 2 статті 625 ЦК України в разі прострочення виконання грошових зобов`язань.

Позивач, керуючись умовами п.4.5. Договору, в межах даної справи заявив до стягнення з відповідача 10780,21грн відсотків за користування чужими грошовими коштами (за ставкою в розмірі 24% річних) за період з 02.12.2019 по 13.04.2020.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, беручи до уваги погоджені сторонами умови в п.4.5. Договору, провівши перерахунок заявлених до стягнення відсотків (за збільшеною ставкою в розмірі 24% річних), дійшов висновку про задоволення позову в частині цих вимог у сумі 10699,59грн. за період з 03.12.2019 по 13.04.2020.

Судом відмовлено в стягненні відсотків річних у сумі 80,62грн, беручи до уваги, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором, а саме не враховано вимоги частини 5 статті 254 ЦК України при визначенні дати, з якої слід обраховувати відсотки за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем щодо своєчасної оплати за товар, обумовлений специфікацією від 03.04.2019 до Договору, поставлений за видатковою накладною №144 від 23.04.2019, до суду не надав.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань у сумі 122610,00грн по розрахунку за поставлений товар у період з 03.12.2019 по 13.04.2020, суд, дослідивши матеріали справи, задовольнив позов у частині стягнення: 122610,00грн основного боргу, 24522,00грн штрафу, 10717,51грн пені за період з 03.12.2019 по 13.04.2020 та 10699,59грн відсотків за користування чужими грошовими коштами за той самий період, в іншій частині позову відмовлено.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2528,16грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 236, 238, 239, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Лемберг» (81643, Львівська область, Миколаївський район, с. Криниця, ) до Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (16433, Чернігівська область, Борзнянський район, с. Іванівка, вул. Перемоги, 5, ) про стягнення 168729,14грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (16433, Чернігівська область, Борзнянський район, с. Іванівка, вул. Перемоги, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Лемберг» (81643, Львівська область, Миколаївський район, с. Криниця, ) 122610,00грн основного боргу, 10717,51грн пені, 24522,00грн штрафу, 10699,59грн відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2528,16грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко