ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020м. ДніпроСправа № 904/1589/20
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Філатова Павла Аркадійовича, м. Харків

до Приватного акціонерного товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 217 836 грн. 90 коп.

Представники:

від позивача: Філатов П.А., підприємець;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Філатов Павло Аркадійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 18.03.2020 № б/н, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" грошові кошти в сумі 217 836 грн. 90 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.02.2019 між ТОВ "Селтком" (постачальник) та ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) укладено договір поставки № 7706-ПУ-УМТС-Т в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 01.02.2019. Виконання грошового зобов`язання відповідачем за вказаним договором було забезпечено порукою позивача, відповідно до укладеного між ТОВ "Селтком" (кредитор) та позивачем (поручитель) договору поруки від 05.07.2019 № 5719. Оскільки позивач виконав зобов`язання відповідача, забезпечене порукою, на суму 217 836 грн. 90 коп. (з яких: 187 948 грн. 68 коп. - основний борг, 24 822 грн. 63 коп. - пеня, 2 537 грн. 67 коп. - 3% річних, 2 527 грн. 92 коп. - інфляційні втрати), у нього відповідно до норм ч. 2 ст. 556 ЦК України виникло право на стягнення з відповідача (боржника) вказаної заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 25.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. У зв`язку із запровадженням на території України карантину про дату та час підготовчого засідання вирішено повідомити учасників справи додатково.

Господарський суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Крім того, згідно із п. 11 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (редакція п. 4 розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України до 17.07.2020).

У подальшому строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 до 24.04.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239), з 24.04.2020 до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291), з 11.05.2020 до 22.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343), з 22.05.2020 до 22.06.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392), з 22.06.2020 по 31.07.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500), з 31.07.2020 до 31.08.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641).

Після послаблення карантину, ухвалою господарського суду від 07.05.2020 підготовче засідання у справі призначене на 23.06.2020.

26.05.2020 позивачем на вимогу суду надані докази на підтвердження звернення до відповідача із вимогою про сплату спірної суми грошових коштів.

23.06.2020 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про перенесення розгляду справи на іншу дату, в якій останній зазначає про внесення змін до п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України щодо перебігу процесуальних строків під час карантину.

Ухвалою господарського суду від 23.06.2020 підготовче засідання відкладено на 14.07.2020, у зв`язку із неявкою сторін та необхідністю надання сторонами витребуваних судом документів.

14.07.2020 на електронну адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 14.07.2020, в якому із посиланням на кризову ситуацію, у якій перебуває українська енергетика та норми ст. 607 ЦК Україна, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 06.08.2020.

У призначене судове засідання 06.08.2020 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Водночас, господарський суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, який набув чинності 17.07.2020, п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до п. 2 розділу ІІ вказаного Закону від 18.06.2020 № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Господарський суд зазначає, що відповідь позивача на відзив відповідача в порядку ст. 184 Господарського процесуального кодексу України або клопотання про продовження строку на надання такої відповіді, відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, до суду не надходили.

Отже, слід вважати, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі та надані всі наявні докази на підтвердження вимог та заперечень.

У судовому засіданні 06.08.2020 позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2019 між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селтком» (постачальник) укладено договір поставки № 7706-ПУ-УМТС-Т в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 01.02.2019 (надалі - договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки в порядку і на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов`язався поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною і якісним характеристикам, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.

Покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов цього договору (п.1.2. договору поставки).

За умовами п. 4.7 договору поставки датою поставки вважається дата, зазначена сторонами на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена сторонами на видатковій накладній.

Ціни на продукцію, що постачається постачальником встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.5.2. договору поставки).

Розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної і документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.4. договору поставки).

Відповідно до п. 6.8. договору поставки у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Строк нарахування постачальником покупцеві штрафних санкцій за договором здійснюється у відповідності до чинного законодавства України (п. 6.12. договору поставки).

Згідно із п. 8.1. договору поставки даний договір може бути скріплений печатками сторін, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за цим договором, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

05.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селтком» (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Філатовим Павлом Аркадійовичем (поручитель) укладено договір поруки № 5719 (надалі - договір поруки), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання грошових зобов`язань Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля (, місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд, 76, іменоване наділі боржник) перед кредитором за договором поставки № 7706-ПУ-УМТС-Т від 01.02.2019 (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 01.02.2019), укладеним між кредитором та боржником (надалі - основний договір). Порукою забезпечуються грошові зобов`язання боржника за основним договором у повному обсязі, включаючи сплату основного боргу (за поставлену продукцію), інфляційних втрат, трьох процентів річних, неустойки (пені, штрафів), відшкодування збитків.

Згідно із п. 2.1. договору поруки у разі виникнення у боржника грошового зобов`язання, передбаченого основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою до боржника про сплату суми зобов`язання (сплату неустойки, повернення авансу) за основним договором. У разі невиконання боржником такого зобов`язання (порушення) поручитель відповідає перед кредитором солідарно у повному обсязі забезпеченого порукою грошового зобов`язання. Виконання зобов`язання проводиться у будь-яких дозволений законодавством України спосіб.

Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг (п. 2.2 договору поруки).

За змістом п. 2.3. договору поруки поручитель, який виконав обов`язки боржника, отримує право зворотної вимоги до боржника в межах розміру зобов`язання, виконаного ним замість боржника перед кредитором.

Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора (п. 2.4. договору поруки).

Пунктом 2.5. договору поруки передбачено, що після повного виконання поручителем обов`язків боржника за основним договором кредитор зобов`язується передати поручителеві документи, що підтверджують такі обов`язки боржника, протягом 2-х робочих днів з моменту проведення виконання.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 05.07.2022 року.

На виконання умов договору поставки ТОВ «Селтком» передало, а відповідач прийняв у власність продукцію на загальну суму 187 948 грн. 68 коп., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками накладними:

- № 65 від 30.05.2019 на суму 173 184 грн. 00 коп. (а.с. 26);

- № 80 від 02.07.2019 на суму 14 764 грн. 68 коп. (а.с. 27)

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Враховуючи умови п. 5.4 договору поставки, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлену продукцію:

- за видатковою накладною № 65 від 30.05.2019 - у строк до 03.09.2019;

- за видатковою накладною № 80 від 02.07.2019 - у строк до 04.10.2019.

В порушення умов договору поставки відповідач за поставлений товар у встановлений договором строк не розрахувався, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ «Селтком» у загальній сумі 187 948 грн. 68 коп.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки Товариство з обмеженою відповідальністю «Сетком» надіслало Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля" та Фізичній особі-підприємцю Філатову П.А. вимоги від 18.02.2020 (а.с. 30, 31), в яких вимагало сплати заборгованість у загальній сумі 218 042 грн. 17 коп., з яких: 187 948 грн. 68 коп. - основний борг, 24 822 грн. 63 коп. - пеня, 2 537 грн. 67 коп. - 3% річних, 2 733 грн. 19 коп. - інфляційні втрати.

Позивач зазначає, що виконав зобов`язання поручителя, сплативши Товариству з обмеженою відповідальністю «Сетком» заборгованість відповідача за договором поставки у загальній сумі 218 042 грн.17 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.03.2020 № № 144, 146, від 05.03.2020 № 149 із призначенням платежу: «оплата грошового зобов`язання за договором поруки № 5719 від 05.07.2019» (а.с. 32, 33, 34).

14.04.2020 позивач направив відповідачу вимогу в порядку регресу від 06.03.2020 (а.с. 49,50), в якій вимагав погасити суму заборгованості у розмірі 218 042 грн. 17 коп.

Як стверджує позивач, відповідач заборгованості у вказаній сумі не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договорів поставки та поруки, факт поставки товару, строки оплати поставленого товару, наявність прострочення оплати поставленого товару, факт звернення постачальника (кредитора) до покупця та поручителя, виконання поручителем умов договору поруки, факт звернення поручителя до боржника в порядку регресу, строк дії договорів поставки та поруки тощо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між ТОВ «Селтком» та відповідачем на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поруки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, строк виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки є таким, що настав.

Матеріали справи містять належні докази на підтвердження виконання позивачем умов договору поруки на вимогу кредитора та звернення до відповідача в порядку регресу із вимогою сплати спірну заборгованість.

При цьому позивач зазначає, що після оплати заборгованості відповідача на користь ТОВ «Селтком» у загальній сумі 218 042 грн. 17 коп., ним виконано перевірку розрахунку інфляційних втрат, та встановлено що до сплати підлягали інфляційні у сумі 2 527 грн. 92 коп., у зв`язку із чим у позовній заяві викладені вимоги про стягнення заборгованості у загальному розмірі 217 836 грн. 90 коп., з яких: 187 948 грн. 68 коп. - основний борг, 24 822 грн. 63 коп. - пеня, 2 537 грн. 67 коп. - 3% річних, 2 527 грн. 92 коп. - інфляційні втрати.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Оскільки матеріали справи не місять доказів оплати відповідачем спірної суми боргу на користь позивача за вимогою останнього, строк виконання якої за нормами ст. 530 Цивільного кодексу України є таким, що настав, господарський суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 187 948 грн. 68 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою розрахунку пені та 3% річних порушень чинного законодавства та умов договору поставки судом не встановлено.

За встановлених обставин, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем мало місце, господарський суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 24 822 грн. 63 коп. та 3% річних у розмірі 2 537 грн. 67 коп.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2 527 грн. 92 коп. за загальний період з вересня 2019 по лютий 2020 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Викладене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18).

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вищевказаних вимог, а саме: до періодів нарахування включено місяць, в якому мав бути здійснений розрахунок, а також неповний місяць, з урахуванням закінчення періоду нарахування, визначеного позивачем у розрахунку (18.02.2020).

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з жовтня 2019 по січень 2020 (за видатковою накладною від 30.05.2019) та за період з листопада 2019 по січень 2020 (за видатковою накладною від 02.07.2019) становить 1 400 грн. 70 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу, чим порушив вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 187 948 грн. 68 коп. основного боргу, 24 822 грн. 63 коп. пені, 2 537 грн. 67 коп. 3% річних, 1 400 грн. 70 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Заперечення відповідача спростовується матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхиляються господарським судом

Так, заперечуючи позов, відповідач посилається на п.7.2. договору поставки, вказавши, що наразі українська енергетика знаходиться у кризовій ситуації. Проблеми мають усі ТЕС в Україні, а, як наслідок, і вугледобувні підприємства країни, в тому числі і підприємства холдингу ДТЕК ЕНЕРГО. Сукупність вищезазначених обставин призвели до виникнення дефіциту оборотних засобів та ускладнюють управління зобов`язаннями компанії. Це, в свою чергу, позначається на несвоєчасності оплат за поставлену продукцію. Позивач не врахував зміну обставин, які тягнуть неможливість виконання зобов`язання за договором. На думку відповідача, збитковість вітчизняної енергетики, є обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає, більше того, може називатися форс-мажорною обставиною та такою, яка об`єктивно не може бути усунена жодною зі сторін.

Господарський суд зазначає, що викладені відповідачем обставини є звичайними ризиками господарської діяльності.

Крім того, у п. 7.3. договору поставки сторони визначили, що сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за даним договором в умовах, передбачених у п.7.2. даного договору, зобов`язана у розумний строк письмово повідомити іншу сторону (лист, факс, телекс, телеграф), з подальшим наданням документу, відповідно до п.7.4. даного Договору.

У п. 7.4. договору поставки сторони погодили, що сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, має надати відповідний документ компетентного органу України.

Відповідач не надав доказів, визначених договором поставки чи передбачених чинним законодавством на підтвердження настання форс-мажорних обставин, у зв`язку із чим вказані заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими та до уваги судом не приймаються.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ) на користь Фізичної особи-підприємця Філатова Павла Аркадійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 187 948 грн. 68 коп. (сто вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок вісім грн.. 68 коп.) основного боргу, 24 822 грн. 23 коп. (двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять дві грн.. 23 коп.) пені, 2 537 грн. 67 коп. (дві тисячі п`ятсот тридцять сім грн.. 67 коп.) 3% річних, 1 400 грн. 70 коп. (одну тисячу чотириста грн.. 70 коп.) інфляційних втрат, 3 250 грн. 65 коп. (три тисячі двісті п`ятдесят грн. 65 коп.) витрат по сплаті судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 14.08.2020

Суддя І.А. Рудь