ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" серпня 2020 р. м ХарківСправа № 922/2580/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

позовної заяви ОСОБА_1 , місто Харків,

до Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон»», місто Харків,

про стягнення 1 950 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон», про зобов`язання відповідача протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду законної сили письмово погодити дозволену потужність нежитлових приміщень 13 поверху № 1-6,6а, 6б, 6в, 7:-,9, 9а, 9б, 15, 16, 17, 18, 20, 22, 23, загальною площею 415,8 кв. м. та № 10-14,14а, 14б, 19, 21,24-29,31-33,І,1/2 (одна друга) частини приміщення № 22, загальною площею 425,5 кв. м. будівлі літ. «Ф-15», за адресою майдан Захисників України, будинок 7/8, 13 поверху, які належать ОСОБА_1, в обсязі кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення дозволеною потужності Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон» та стягнути з Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон» збитки у розмірі 1 500 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 450 000,00 грн.

Крім того, формулюючи суб`єктний склад учасників справи, позивачем зазначено про третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Приписами пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів. У відповідності до частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасниками справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Комплексний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок позивача до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення з метою забезпечення їх права ознайомитись з такою позовною заявою та всіма додатками, яка додані позивачем до даної заяви по суті справи.

І саме вимоги процесуального законодавства зобов`язують суд, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, з`ясувати питання обізнаності відповідача із відповідним позовом через встановлення наявності в матеріалах позовної заяви документів, які підтверджують відправлення позивачем копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з пунктом 61 Правил поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Отже, належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії позовної заяви з доданими до неї документами може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення.

Однак, позивачем в порушення вище вказаних норм процесуального законодавства, не скеровано до матеріалів позовної заяви доказів надсилання учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення, що є грубим порушенням частини 1 статті 172 ГПК України, яка не містить жодних виключень із загального правила.

Поміж зазначеного, пунктом 2 частиною 1 статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, сплата судового збору особами, які звертаються до суду - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами господарського закону та Законом України «Про судовий збір».

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункту 2 частини 2 статті 4).

Таким чином, розмір ставок за позовні заяви, які мають майновий характер визначаються за приписом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір». Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці, та подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В даному випадку, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, а саме:

перша вимога (немайнова) - про зобов`язання протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду законної сили письмово погодити дозволену потужність нежитлових приміщень 13 поверху № 1-6,6а, 6б, 6в, 7:-,9, 9а, 9б, 15, 16, 17, 18, 20, 22, 23, загальною площею 415,8 кв. м. та № 10-14,14а, 14б, 19, 21,24-29,31-33,І,1/2 (одна друга) частини приміщення № 22, загальною площею 425,5 кв. м. будівлі літ. «Ф-15», за адресою майдан Захисників України, будинок 7/8, 13 поверху, які належать ОСОБА_1, в обсязі кВт за існуючою схемою електропостачання за рахунок зменшення дозволеною потужності Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон»» (сума судового збору складає - 2 102,00 грн.);

друга вимога (майнова) - про стягнення з Державного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Протон»» збитків у розмірі 1 500 000,00 грн. (сума судового збору складає 22 500,00 грн.);

третя вимога (майнова) - про стягнення моральної шкоди у розмірі 450 000,00 грн.(сума судового збору складає 6 750,00 грн.).

За таких підстав, при зверненні до суду з вказаним позовом позивач повинен був сплачений судовий збір у загальному розмірі 31 352,00 грн. відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір". Однак, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, клопотань про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, матеріали позовної зави також не містять. Як не містять і документів, які підтверджували підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких обставин, подана позивачем позовна заява не відповідає імперативним вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України щодо форми та змісту заяви по суті справи (позовна заява).

Якщо подана позовна заява не відповідає приписами статті 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду (частина 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статтй 162, 164 та 172 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

З метою усунення вище вказаних недоліків позовної заяви, позивачу необхідно надати суду документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, а також докази сплати судового збору у сумі 31 352,00 грн.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статі 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - до 25 серпня 2020 року (включно), шляхом надання до суду: документів, які підтверджують відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу та докази сплати судового збору у сумі 31 352,00 грн.

Попередити позивача, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано 14 серпня 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2580/20