ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1573/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; 49027, м. Дніпро, а/с 1800)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 29752,17 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 03.04.2019 р., у тому числі - 25000,00 грн. боргу за кредитом, 4752,17 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, відповідач) про стягнення 29752,17 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 03.04.2019 р., у тому числі - 25000,00 грн. боргу за кредитом, 4752,17 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 03.04.2019 р. між позивачем та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», згідно умов якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 150000,00 грн., що підтверджується випискою банку. Відповідно, у відповідача виник обов`язок щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених умовами вказаного договору. Проте, оскільки всупереч вимогам зазначеного вище договору ОСОБА_1 , який на даний час вже не є підприємцем, не було виконано свого обов`язку з повернення кредитних коштів, позивач просить суд стягнути з останнього 25000,00 грн. боргу за кредитом, 4752,17 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № , відповідачем за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 є фізична особа ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Наведена правова позиція викладена в п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, господарські суди розглядають справи, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Окрім того, позивачем було заявлене клопотання б/н від 27.04.2020 р. (вх. № 10435/20 від 28.05.2020 р.) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» позовною заявою б/н від 27.04.2020 р. (вх. № 1580/20 від 28.05.2020 р.) до ОСОБА_1 про стягнення 29752,17 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 03.04.2019 р., у тому числі - 25000,00 грн. боргу за кредитом, 4752,17 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.06.2020 р. було відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належить відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, передбачені ст. 167 Кодексу.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 30.03.2020 р.) було передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

18.06.2020 р. Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 р.

Вказаним законом внесено зміни до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, та встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Судом встановлено, що за спливом вказаного 20-денного строку від відповідача заяви про продовження строку для подання відзиву не надходило. Водночас, відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору до справи подано не було.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як зазначає позивач, 03.04.2019 р. між Акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (банк) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (на даний час - фізична особа ОСОБА_1) (клієнт) було укладено кредитний договір шляхом приєднання ФОП ОСОБА_1 через підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг «КУБ» від 09.02.2017 р.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «КУБ» від 03.04.2019 р. підписана шляхом накладання сторонами електронного цифрового підпису.

За твердженням позивача, договір «Кредит КУБ» складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 09.02.2017 р., Умов та Правил надання банківських послуг за послугою «КУБ» та тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

У відповідності до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як слідує зі змісту Анкети-заяви, між сторонами укладається строковий кредитний договір.

Згідно з п.п. 1.3, 1.5 Анкети-заяви строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів. Повернення тіла кредиту здійснюється щомісячним погашенням протягом 12 місяців рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів.

Згідно з п. 1.4 Анкети-заяви проценти (комісія) за користування кредитом: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту.

Відповідно до договору б/н від 03.04.2019 р. позивачем відповідачу було перераховано кошти в сумі 150000,00 грн. на поточний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 .

Предметом даного позову є вимога банку про стягнення з відповідача 25000,00 грн. боргу за кредитом та 4752,17 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Судом встановлено, що між сторонами даної справи виникли кредитні правовідносини.

Так, частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Поряд з цим, згідно з приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за договором б/н від 03.04.2019 р. виконав належним чином, на виконання договору надав відповідачу кредит в розмірі 150000,00 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача, копія якої наявна в матеріалах справи; відповідач заборгованість по кредиту не погасив, що вбачається з наявних матеріалів справи, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 03.04.2019 р. станом на момент судового розгляду справи складає 25000,00 грн. заборгованості за кредитом, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

У зв`язку з простроченням сплати та неповерненням позичальником банкові кредитних коштів, у останнього виникло право нарахування процентів, передбачених п. 1.4 Анкети-заяви та ч. 2 ст. 1048 ЦК України.

Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути з відповідача, окрім суми боргу за кредитом, 4752,17 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, передбаченої п. 1.4 Анкети-заяви.

Перевіривши розрахунок процентів, здійснений банком, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично вірним та складеним відповідно до умов договору та вимог закону.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача 25000,00 грн. заборгованості за кредитом та 4752,17 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 4752 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн. 17 коп. комісії, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Рішення підписане 20.08.2020 р.

Суддя В.М. Бабкіна