РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.08.2020Справа № 904/6283/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Южкокс"

до Дніпропетровської обласної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Кабінету Міністрів України

про визнання припиненим права користування земельною ділянкою

за участі представників:

від позивача: Погорєлова Т.В., за довіреністю,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи позивача: не з`явився,

від третьої особи відповідача: Немирівська А.Г., за довіреністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Южкокс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання припиненим права користування земельною ділянкою загальною площею 4,550 га (кадастровий номер :01:103:0001), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває в постійному користуванні позивача на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ДП № 005917 від 06.11.2001, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею ВД № 0286. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок відчуження позивачем нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці, право постійного користування нею підлягає припиненню.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2020 матеріали позовної заяви передані за підсудністю до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.01.2020 матеріали справи № 904/6283/19 передані на розгляд судді Поляковій К.В.

Ухвалою суду від 03.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що розгляд питання стосовно добровільної відмови позивача від права постійного користування земельною ділянкою рекреаційного призначення не відноситься до компетенції відповідача, оскільки власником такої земельної ділянки є Кабінет Міністрів України (третя особа на стороні відповідача).

У поясненнях по суті спору третя особа на стороні відповідача послалася та положення статей 141, 142 Земельного кодексу України та статтю 377 Цивільного кодексу України, що просила врахувати при прийнятті рішення у справі.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.12.2016 та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.12.2016 власником спірної земельної ділянки є держава в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Одночасно, перехід права власності на нерухоме майно є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Дана справа розглянута з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Новомиколаївської селищної ради народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 05.07.2001 № 355-ХХІ/ХХІІІ Відкритому акціонерному товариству «Баглійкокс» (що надалі перейменовано в ПрАТ «Южкокс») надано у постійне користування для обслуговування будівель і споруд дитячого табору відпочинку «Щасливе дитинство» земельну ділянку площею 4,550 га та 06.11.2001 видано державний акт на право постійного користування землею серія П-ДП № 005917, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за ВД № 0286.

05.05.2004 рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області дитячому оздоровчому табору «Щасливе дитинство» присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

07.02.2006 у зв`язку з не використанням за прямим призначенням дитячого оздоровчого табору «Щасливе дитинство» відповідно до рішення Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 605-ХХ1Х/1У від 07.02.2006 об`єкт перейменовано на «Комплекс будівель та споруд для відпочинку», при цьому не змінюючи цільового призначення земель рекреації.

Даний комплекс належав ВАТ «Баглійкокс» на праві приватної власності згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.08.2006 № 1 1555820.

У подальшому, 04.12.2008 між ВАТ «Баглійкокс», як продавцем, та ТОВ «Мостбуд», як покупцем, укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - комплексу будівель та споруд для відпочинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 12771.

Відповідно до умов зазначеного договору право власності на комплекс будівель та споруд для відпочинку переходить від ВАТ «Баглійкокс» до ТОВ «Мостбуд» з моменту підписання акту прийому передачі, який складається та підписується сторонами в день передачі майна та державної реєстрації договору. Відповідний акт сторонами складений та підписаний 04.12.2008 року.

25.09.2009 між ТОВ «Мостбуд» відчужило громадянину України ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., який зареєстрований в реєстрі за № 7665, об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель і споруд для відпочинку, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із цим, право постійного користування земельною ділянкою залишилося за позивачем, у зв`язку з чим останній 24.07.2012 звернувся до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із заявою № 1977 про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 4,550 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі статті 142 Земельного кодексу України.

У відповіді від 04.02.2013 № 243/0/183-13 Головне управління будівництва та архітектури Дніпропетровської обласної державної адміністрації повідомило, що розгляд питання стосовної добровільної відмови позивача від права постійного користування земельною ділянкою, не відносить до компетенції облдержадміністрації, оскільки вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема земельних ділянок рекреаційного призначення, здійснює Кабінет Міністрів України.

20.02.2013 позивач звернувся до Кабінету Міністрів України з заявою № 463 про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою рекреаційного призначення на підставі частини 9 статті 149 Земельного кодексу України.

Листом від 27.03.2013 № 544/0/183-13 Дніпропетровська обласна державна адміністрація на виконання доручення Секретаріату Кабінету Міністрів України повідомило, що не заперечує стосовно добровільної відмови позивача від права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 4,550 га рекреаційного призначення.

31.07.2013 позивач направив запит № 2007 до Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо надання інформації про розгляд заяви позивача відносно добровільної відмови від права постійного користування спірною земельною ділянкою від 20.02.2013 № 463, у відповідь на який Міністерство у листі від 30.07.2013 № 37-91-15/15019 повідомило про необхідність надання витягу з Державного земельного кадастру, а також інформації про державну реєстрацію прав на земельну ділянку щодо якої здійснюється добровільна відмова.

05.09.2013 позивач направив лист № 2376 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про неможливість отримання витягу з державного земельного кадастру, оскільки позивач з 04.12.2008 не є власником комплексу будівель та споруд для відпочинку, що знаходиться на земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідь на звернення позивача від 17.09.2013 та 22.10.2013 Державне агентство земельних ресурсів України надіслало листом від 29.10.2013 № 28-28-0.21-18571/2-13 роз`яснення позивачу про те, що для добровільної відмови від права постійного користування в ситуації, що склалася, необхідно здійснити державну реєстрацію земельної ділянки та отримати витяг з Державного земельного кадастру.

24.09.2014 позивач звернувся до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із заявою № 2148 про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою в порядку статті 142 Земельного кодексу України.

31.10.2014 Департамент агропромислового комплексу, розвитку сільських територій та ринкового середовища за дорученням облдержадміністрації розглянув заяву позивача та листом № 4747/0/119-14 відмовив в її задоволенні, оскільки в розумінні статті 142 Земельного кодексу України власником земельної ділянки рекреаційного призначення, що перебуває саме у постійному користуванні, є Кабінет Міністрів України.

31.01.2015 Державним агентством земельних ресурсів України надано роз`яснення листом № 13-28-0.13-1849/2-15 щодо припинення права користування земельною ділянкою та повідомлено, що відповідно частини 9 статті 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні в тому числі - рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 Земельного кодексу України.

Відтак, 22.05.2015 позивачем на підставі частини 9 статті 149 Земельного кодексу України направлено заяву № 1285 про припинення права користування земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні товариства, до Кабінету Міністрів України.

06.07.2015 на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.06.2015 № 23132/1/1-15 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України опрацювало лист позивача від 22.05.2015 № 1285 та відмовило у його розгляді у листі № 8/14-564-15, оскільки припинення права користування земельною ділянкою, яка знаходиться в межах населеного пункту та відноситься до земель комунальної власності територіальної громади належить до повноважень відповідного органу місцевого самоврядування.

Листами від 05.08.2015 та 20.10.2015 позивач звертався до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо розгляду заяви позивача, оскільки комплекс будівель та споруд для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перебуває за межами населених пунктів на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, про що свідчить довідка про кількісну характеристику земельної ділянки за даними форми 6 - зем № 30 від 19.01.2012 року.

26.11.2015 на виконання доручення Секретаріату Кабінету Міністрів України від 17.08.2015 № 13945/0/2-15 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України листом № 8/14.3-1108-15 повідомило позивача про те, що припинення права користування земельною ділянкою державної власності, яка знаходиться за межами населених пунктів належить до повноважень обласної державної адміністрації.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 16.12.2016 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76934694 від 26.12.2016 власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є - держава в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

20.07.2018 позивач звернувся до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із запитом щодо розгляду клопотання від 02.03.2017 № 427 про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, у відповідь на який від 23.08.2018 Дніпропетровська обласна державна адміністрація зауважила на неоднозначності роз`яснень центральних органів виконавчої влади та зауважила, що до її компетенції не входить тлумачення норм чи надання роз`яснень законодавства.

Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Серед визначених статтею 141 Земельного кодексу України підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено добровільну відмову від права користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною 3 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Із змісту заявлених позовних вимог слідує, що позивач просить визнати припиненим його право користування земельною ділянкою загальною площею 4,550 га (кадастровий номер :01:103:0001), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок відчуження позивачем нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.12.2008 позивач продав, а ТОВ «Мостбуд» придбало комплекс будівель та споруд для відпочинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У той же час, пунктами 3.3, 3.4 договору передбачено, що покупець компенсує продавцю витрати по сплаті земельного податку за земельну ділянку площею 4,550 га до моменту оформлення покупцем права користування цією земельною ділянкою. Переоформлення права користування земельною ділянкою, прилеглою до будівель та споруд, які продаються, вчиняється за рахунок покупця.

Матеріали справи не містять відомостей щодо переоформлення ТОВ «Мостбуд» права користування земельною ділянкою.

Після того, ТОВ «Мостбуд» відчужено комплекс будівель та споруд для відпочинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.2009 громадянину України ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Наявність спору через порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, а тому обов`язком позивача відповідно до статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Натомість, позивачем жодними доказами не підтверджено та не обґрунтовано, чим саме право постійного користування земельною ділянкою порушує права позивача, що спричинило звернення останнього до суду за захистом такого права.

Одночасно суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів визначення розміру земельної ділянки, яка прилягає до відчужених позивачем комплексу будівель та споруд. Таким чином неможливо встановити межі та дійсний розмір земельної ділянки, право на яке позивач просив визнати припиненим внаслідок відчуження розташованих на такій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Южкокс" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 14.08.2020 року.

Суддя К.В. Полякова