номер провадження справи 5/111/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2020 Справа № 908/1318/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-а, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ ВЛ" (69118, м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, буд. 15, кв. 2, )

про стягнення 12 519,90 грн.,

За участі представників сторін:

Від позивача: Дорошенко К.В., довіреність №735/20-19 від 21.01.2020;

Від відповідача: Кролик І.В., довіреність №1 від 22.07.2020;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/1318/20 за позовом Концерну "Міські теплові мережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ ВЛ" про стягнення 12 519,90 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ ВЛ" про розгляд справи №908/1318/20 з проведенням судового засідання та з повідомленням (викликом) учасників справи, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та з повідомленням (викликом) учасників справи, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 10.08.2020 о 14 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

У судовому засіданні 10.08.2020 судом оголошено перерву до 13.08.2020 о 12 год. 00 хв., про що присутні представники сторін повідомленні про дату, час та місце призначеного судового засідання під розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 13.08.2020 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК "Акорд".

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи викладені у позовній заяві зазначивши, що на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010, укладеного між сторонами, позивач у період з листопада 2018 по квітень 2019 відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 7 437,24 грн., з яких ТОВ "КОНСУЛ ВЛ" сплачено 1 000,00 грн. В порушення умов договору, відповідач свої обов`язки належним чином не виконав, оплату за спожиту у спірному періоді теплову енергію в повному обсязі та у встановлений договором строк не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 6 437,24 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов`язань за спірним договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за загальний період з 20.12.2018 по 10.11.2019 в розмірі 5 849,96 грн., 3% річних за вказаний період на суму 135,75 грн. та інфляційні витрати за період з лютого 2019 по вересень 2019 у розмірі 96,95 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, ЗУ "Про теплопостачання" № 2633-ІV від 02.06.2005, "Правила користування тепловою енергією", затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, умови договору, ст.ст. 4, 12, 27, 162-164, 171 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на позовну заяву № б/н від 06.08.2020 (вх. № 15196/08-08/20 від 10.08.2020) відповідач заперечив проти позовних вимог зазначивши, що у житлових приміщеннях № 106, № 107 (літера А-5) за адресою м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 28, відсутні офіс та оздоровчий комплекс відповідача, не перебувають його керівні органи, не відбувається жодні діяльність, вони не здаються в оренду. Відповідачем оформлена декларація про початок виконання робіт на реконструкцію зазначених приміщень, але станом на розгляд позовної заяви, реконструкція приміщень не здійсненна, декларація про готовність об`єкта до експлуатації не подавалась. Такими чином, підключення об`єкта до інженерних мереж може здійснюватись виключно після прийняття його в експлуатацію. Крім цього, у зв`язку з відсутністю опалювальної системи чи опалювальних пристроїв та тим, що до закінчення будівельних робіт по реконструкції і введення об`єкта до експлуатації температура внутрішнього повітря у ньому не нормується, нежитлові приміщення за адресою м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 28 є неопалювальними. Також відповідач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 118 ГК України та згідно з п. 10.4 договору, ТОВ "КОНСУЛ ВЛ" за місяць до закінчення чергового року дії договору, а саме листом № 03-02-18 від 27.02.2018 було повідомлено позивача про небажання продовжити його дії на наступний рік, у зв`язку з чим договір № 102189 від 01.04.2020 припинив свою дію з 01.04.2018 у зв`язку зі спливом строку його дії. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньо будинковій системі теплопостачання, що складається зі стоків, нагрівальних елементів. Щодо строку дії договору, позивач надав відповідь у якій роз`яснив обставини з настанням яких передбаченого припинення договором чинності відповідно до норм діючого законодавства. На підставі викладеного, станом на час розгляду справи договір № 102189 від 01.04.2020 є чинним. Крім цього, 10.12.2018 відповідачем сплачено частину основної заборгованості в розмірі 1 000,00 грн. з призначенням платежу «за договором 102189 від 01.04.2010», а отже відповідачем визнаються договірні відносини. Просить суд позов задовольнити.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2010 між Концерном "Міські теплові мережі" (теплопостачальна організація, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" (споживач, відповідач за первісним позовом) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189, відповідно до умов якого, позивач за первісним позовом зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу за первісним позовом, а останній - прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (п. 1.1.).

Згідно з п. 3.2.6. договору відповідач за первісним позовом зобов`язався виконувати умови і порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3 договору).

Пунктом 6.4 договору визначено, що споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Згідно з п. 6.6 договору при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі споживач повинен зазначати район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2А, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії;податкову накладну (платникам ПДВ) (п. 6.7 договору).

Пунктом 6.7.1 договору сторони узгодили, що отриманий акт споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов`язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийняті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем в господарському суді (п. 6.7.2 договору).

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2, 10.4 договір діє з 01.04.2010 до 01.04.2011. Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору, відповідно до вимог чинного законодавства, не заявила про його розірвання.

Суперечки та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у господарському суді Запорізької області (п.11.2. договору).

Як зазначає у позові позивач, на виконання договору № 102189 від 01.04.2010 ним у період з листопада 2018 по квітень 2019 здійснювалось постачання теплової енергії на об`єкти відповідача, зазначені у додатку 1а до договору (нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5) по бул. Гвардійському, 28). Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з листопада 2018 по квітень 2019 постачав теплову енергію, направляв відповідачу акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки для оплати спожитої теплової енергії на загальну суму 7 437,24 грн.

Відповідач оплатив спожиту теплову енергію частково у розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

13.11.2018 на адресу відповідача направлено претензію № 2225/09/365 з вимогою оплатити існуючу заборгованість, проте відповіді на претензію позивач не отримав.

У зв`язку з порушенням умов договору в частині оплати за спожиту теплову енергію, позивачем нараховано пеню за загальний період з 20.12.2018 по 10.11.2019 в розмірі 5 849,96 грн., 3% річних за вказаний період на суму 135,75 грн. та інфляційні витрати за період з лютого 2019 по вересень 2019 у розмірі 96,95 грн.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, у житлових приміщеннях № 106, № 107 (літера А-5) за адресою м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 28, відсутні офіс та оздоровчий комплекс відповідача, не перебувають його керівні органи, не відбувається жодні діяльність, вони не здаються в оренду. Відповідачем оформлена декларація про початок виконання робіт на реконструкцію зазначених приміщень, але станом на розгляд позовної заяви, реконструкція приміщень не здійсненна, декларація про готовність об`єкта до експлуатації не подавалась. Такими чином, підключення об`єкта до інженерних мереж може здійснюватись виключно після прийняття його в експлуатацію. Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №102189 був укладений 01.04.2010 року, термін дії договору визначено у п. 10.1.: "з 01 квітня 2010 р. до 01 квітня 2011 р." Відповідно до п.10.4. договору: "Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору, відповідно до вимог чинного Законодавства, не заявила про його розірвання". У такий спосіб, договір пролонгувався (продовжувався термін його дії) на кожний наступний рік з 01 квітня 2011 року до 01 квітня 2018 року. Відповідно до п.10.4. договору, ТОВ "Консул ВЛ" за місяць до закінчення терміну його дії, письмово повідомив Концерн "Міські теплові мережі" про заперечення проти пролонгації дії договору на 201 8 рік, та заявило про його розірвання з 01 квітня 2018 року. На підставі викладеного, договір № 102189 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2010р., укладений між сторонами припинив свою дію 01.04.2018.

З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2019 Господарським судом Запорізької області прийнято рішення по справі № 908/343/19 (суддя Мірошниченко М.В.), яким задоволені позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" на користь Концерну «Міські теплові мережі» 8 256,40 грн. основного боргу за поставлену у період: лютий-березень 2017, жовтень 2017 - лютий 2018, квітень 2018, 1 176,80 грн. пені, 670,40 грн. інфляційних витрат та 258,55 грн. - 3 % річних. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" до Концерну "Міські теплові мережі" про визнання договору № 102189 від 01.04.2010, таким, що припинив свою дію з 01.04.2018 - відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1318/20 та додаткові письмові пояснення, заслухавши представників сторін, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору енергопостачання.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що проводиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010 за період з листопада 2018 по квітень 2019 на загальну суму 6 437,24 грн. підтверджується матеріалами справи.

Стосовно твердження відповідача про безпідставне нарахування вартості за теплову енергію суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 додатку № 5 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010, розрахунки із споживачем за відпущену теплову енергію теплопостачальною організацією проводяться відповідно з тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.07.2009 року № 298.

Згідно з положеннями законів України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі -НКРЕКП), належить, зокрема, встановлення тарифів на теплову енергію, тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП, здійснення контролю за додержанням ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання та відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності, надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 ЗУ "Про теплопостачання").

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються "Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 "(далі Правила № 1198) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою KMУ від 21.07.2005р. № 630 (далі Правила № 630). Вказані правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями.

Відповідно до п. 4 Правил № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Частиною 2 ст. 275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Враховуючи викладене, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов`язковою.

Нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5), які займає ТОВ "Консул ВЛ", розташовані у підвалі багатоквартирного житлового будинку по бул. Гвардійський, 28 у м. Запоріжжі і мають загальну систему опалення з житловим будинком.

Згідно пояснень Концерну "Міські теплові мережі", відпуск теплової енергії на нежитлові приміщення ТОВ "Консул ВЛ" здійснюється з початком опалювального сезону та пуском теплової енергії на житловий будинок по бул. Гвардійський, 28. Технічної можливості відключення будинкових стояків від опалення окремо від житлового будинку немає.

Доказів припинення користування об`єктами (нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5) по бул. Гвардійському, 28) ТОВ "Консул ВЛ" в матеріали справи не надано.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначений ст.188 ГК України, згідно з якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

В той же час, доказів звернення до суду з метою розірвання договору № 102189 від 01.04.2010р. в судовому порядку ТОВ "Консул ВЛ" в матеріали справи не надано.

Враховуючи, що споживання теплової енергії без договору не допускається, а доказів укладення іншого договору теплопостачання між сторонами не надано, з огляду на положення ГК України, Закону України "Про теплопостачання", "Правил користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 " суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір № 102189 від 01.04.2010 припиненим з 01.04.2018.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 ЗУ "Про теплопостачання").

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються "Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 "(далі Правила № 1198) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою KMУ від 21.07.2005р. № 630 (далі Правила № 630). Вказані правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями.

Відповідно до п. 4 Правил № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Частиною 2 ст. 275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Враховуючи викладене, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов`язковою.

Нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5), які займає ТОВ "Консул ВЛ", розташовані у підвалі багатоквартирного житлового будинку по бул. Гвардійський, 28 у м. Запоріжжі і мають загальну систему опалення з житловим будинком.

Згідно пояснень Концерну "Міські теплові мережі", відпуск теплової енергії на нежитлові приміщення ТОВ "Консул ВЛ" здійснюється з початком опалювального сезону та пуском теплової енергії на житловий будинок по бул. Гвардійський, 28. Технічної можливості відключення будинкових стояків від опалення окремо від житлового будинку немає.

Доказів припинення користування об`єктами (нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5) по бул. Гвардійському, 28) ТОВ "Консул ВЛ" в матеріали справи не надано.

Судом встановленою, що 20.05.2019 Господарським судом Запорізької області прийнято рішення по справі № 908/343/19 (суддя Мірошниченко), яким первісні позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" про заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2019 в сумі 10362,15 грн. задоволені у повному обсязі та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання договору № 102189 від 01.04.2010, таким, що припинив свою дію з 01.04.2018.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначений ст.188 ГК України, згідно з якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

В той же час, доказів звернення до суду з метою розірвання договору № 102189 від 01.04.2010р. в судовому порядку ТОВ "Консул ВЛ" в матеріали справи не надано.

У цій справі суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що вимоги про розірвання договору встановлені статтею 188 ГК України.

У листі за вих.03-02-18 від 27.02.2018, відповідач просив теплопостачальну організацію розірвати договір № 102189 від 01.04.2010.

Проте, не отримавши відповіді на вказаний лист, відповідач не звернувся до суду з позовом про розірвання договору, а тому його доводи стосовно того, що договір є розірваний (не пролонгований) є безпідставним.

Вказаними доказами підтверджено, що з 2010 року ТОВ "Консул ВЛ" оплачувало вартість спожитою теплової енергії, в тому числі в судовому порядку, проте не надано суду жодних доказів переобладнання системи опалення (зменшення опалювальних приладів, відключення від системи опалення), які були би здійсненні за погодженням з позивачем відповідно до умов договору.

Сума основного боргу за період з листопада 2018 по квітень 2019 складає 6 437,24 грн., яка перевірена судом та є вірна.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за період з листопада 2018 по квітень 2019 включно у розмірі 6 437,24 грн. обґрунтовані, доведені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 5 849,96 грн., нараховану за загальний період з 20.12.2018 по 10.11.2019 включно.

Згідно з ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 24, ч. 5 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Згідно з ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

У пункті п. 7.2.8. укладеного між сторонами договору встановлено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого п. 6.3. цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Частиною 2 ст. 343 ГК України визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт порушення зобов`язання відповідачем є доведеним.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем до позовної заяви, суд зазначає, що згідно із розрахунком суду, стягненню підлягає пеня у розмірі 1 123,12 грн., з відмовою у стягненні 4 726,84 грн.

Згідно з ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних за період з 20.12.2018 по 10.11.2019 на суму 135,75 грн. та інфляційних витрат за період з лютого 2019 по вересень 2019 у розмірі 96,95 грн., надані позивачем, суд прийшов до висновку, що вказані розрахунки не порушують норм законодавства, виконані вірно та підлягають стягненню з відповідача.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Інші доводи сторін до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача - 1 308,40 грн.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСУЛ ВЛ" (69118, м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, буд. 15, кв. 2, ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-а, ) основної заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010 у розмірі 6 437 (шість тисяч чотириста тридцять сім) грн. 24 коп., пеню на суму 1 123 (одна тисяча сто двадцять три) грн. 12 коп., інфляційні витрат у розмірі 96 (дев`яносто шість) грн. 95 коп., 3 % річних в сумі 135 (сто тридцять п`ять) грн. 75 коп. та судові витрати на суму 1 308 (одна тисяча триста вісім) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.