УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

27.08.2020Справа № 910/12391/20

Суддя Господарського суду міста Києва Смирнова Ю.М., розглянувши заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» 8340,92 грн,

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Рівне звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» пені у розмірі 6959,52 грн та 3% річних у розмірі 1381,40 грн на підставі Договору №144 про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування від 21.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов`язання сплачує, у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язань.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, у провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/8454/20 за позовом Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне до Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» про стягнення заборгованості за спожиті послуги та енергоносії у загальному розмірі 616732,02 грн, в тому числі за Договором № 144 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування від 21.01.2020.

Тобто, наразі між сторонами існує спір, переданий на розгляд суду, щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» суми основної заборгованості за Договором №144 про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування від 21.01.2020, на яку заявником нараховано пеню та 3% річних, про стягнення яких заявлено в рамках даної заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у поданій заяві про видачу судового наказу Квартирно-експлуатаційним відділом м.Рівне заявлено вимоги, які не відповідають вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє заявнику у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» пені та 3% річних у загальному розмірі 8340,92 грн на підставі Договору №144 про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування від 21.01.2020.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Квартирно-експлуатаційному відділу м.Рівне у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» 8340,92 грн на підставі Договору №144 про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування від 21.01.2020.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя Ю.М. Смирнова