ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Черкаси справа № 925/695/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Федоряка О.О. - за довіреністю;

від відповідача: Корж В.М. - адвокат за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (м. Дніпро) до Приватного акціонерного товариства "Азот" (м. Черкаси) про стягнення 57 010,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача штрафу в сумі 57 010,50 грн. на підставі залізничної накладної № 40053894 за неправильно визначену масу вантажу у п`ятикратному розмірі провізної плати.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних заперечив через їх безпідставність.

В судовому засіданні 28.07.2020 в порядку ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши доводи та заперечення представників обох сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Як встановлено з матеріалів справи, в березні 2020 року за залізничною накладною №40053894 (а.с. 13) на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці зі станції Черкаси Одеської залізниці на адресу ПрАТ «МАКРОХІМ» в залізничному вагоні №57185829 був відправлений вантаж - Добрива карбамідо-аміачні (КАС) (частка азоту у нітратній формі менше 12%). Відправник Приватне акціонерне товариство «АЗОТ».

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами Цивільного України та глави 32 ГК України.

Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 306 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457, та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Згідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п. "а" ст. 5 Статуту Правила перевезення вантажів є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Ст. 23 Статуту залізниць України та «Правилами перевезень вантажів» затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.1 2000 року, а саме "Правилами оформлення перевізних документів", передбачено що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з п. 2.1. та 2.2. розділу 2 «Правил оформлення перевізних документів», графи у Накладній "Маса вантажу в кг. визначена відправником" та "Спосіб визначення маси" заповнюються відправником.

Відповідно до ст. 37 Статут залізниць України та п. 5 «Правил приймання вантажів до перевезення», маса вантажу визначається відправником.

Як передбачено п. 2.3. «Правил оформлення перевізних документів» правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника.

Пунктом 28 «Правил приймання вантажів до перевезення» передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, папіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Статут залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця має право перевіряти правильність них відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, то зазначаються у накладній.

Позивач доводить і надає докази, що 11.03.2020 на станції Мелітополь Придніпровської залізниці по прибуттю поїзда на підставі акту загальної форми № 12 від 11.03.2020 відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України була проведена перевірка маси вантажу у вагоні № 57185829 на 150-Т вагонних вагах. В результаті було встановлено, що маса вантажу, вказана відправником-відповідачем в залізничній накладній № 40053894 у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» не відповідає масі вантажу, встановленій при проведенні контрольної перевірки вантажу, у зв`язку з чим було складено комерційний акт № 476003 від 11.03.2020 ( а.с.14). Різниця склала 200 кг.

За це порушення позивач нарахував штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати - п. 31 накладної (11402,10 грн. х 5) згідно ст. 118 Статуту залізниць України.

Розрахунок штрафу зроблено вірно і з математичної точки зору відповідачем він не оспорюється.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав,зокрема, що при складанні комерційного акту № 476003/3 від 11.03.2020 (а.с. 11) Позивачем було порушено ряд вимог, які встановленні чинним законодавством України при складанні комерційних актів, а саме в комерційному акті відсутній штемпель станції Мелітополь Придніпровської залізниці, що є порушенням п.8 Правил складання актів.

Відповідно до п. 8 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року N 334, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції.

В судовому засіданні було досліджено комерційний акт № 476003 від 11.03.2020 (а.с.14) та встановлено, що оригінальний штемпель станції на акті, що знаходиться в матеріалах справи є у другому рядку зверху саме в тому місці, як передбачено зразком цього акту з Додатку 1 до пункту 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334 на виконання ст. 129 Статуту залізниць України.

Однак в бланку акта в передбаченому місці для штемпелів та відміток про реєстрацію акта (самий верх бланку акта) жодні штемпелі та відмітки про реєстрацію акта відсутні.

При цьому сторонами не доведено суду нормами чинного законодавства, що в такому випадку комерційний акт вважається недійсним і не може слугувати доказом у справі.

Згідно п. 10 Правил складання актів Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

З приводу належності підписів уповноважених осіб в Комерційному акті у сторін заперечень немає.

Обома сторонами визнається, що при заповненні накладної на перевезення вантажу (а.с. 13) графу 26 було заповнено самим відповідачем і зважування вантажу ПрАТ "Азот" було проведено на його власних вагонних вагах заводський номер 2312 ВВ 150Э/2С № 12.

При цьому позивачем не надано доказів заборони чинним законодавством для відправників товарів проводити зважування вантажів на власних вагах та не доказано, що у законодавстві існує заборона на використання при цьому певних типів вагів.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами для зважування при завантаженні вантажу та при перевірці ваги на станції призначення було використано ріні типи вагів.

Так, відповідач використав вагонні ваги статичні тензометричні, які згідно технічного паспорта передбачають швидкість пересування на вагах під час зважування 3 км/год, а без зважування - 10 км/год. (а.с. 72).

Натомість позивач використав при перевірці ваги ватажу 150 тонні вагонні ваги № 160 приписки ст. Мелітополь (вказано в розділі Д Комерційного акту а.с. 14 оборот). З паспорта цих вагів вбачається, що швидкість пересування на вагах під час зважування 0 км./год, а без зважування - не більше 3 км. /год. (а.с. 16 оборот).

З приводу того, що ваги у обох сторін повірені належним чином у представників заперечень немає.

Отже, сторони для зважування вантажу застосували різні типи вагів, які вимагають дотримання різних методик зважування.

При цьому з матеріалів справи неможливо встановити, що обидві сторони взагалі дотрималися технічних вимог своїх вагів про швидкість пересування вантажу на вагонних вагах при кожному зважуванні.

Відповідач надав керівництво по експлуатації власних вагів вагонних електромеханічних 2312 ВВ 150Э/2С № 12 (а.с. 75) з п. 1.2.2. якого вбачається, що межею допустимого відхилення при статичному зважуванні в інтервалі зважування більше 50 т до 150 т вкл. при періодичній повірці та експлуатації вагів є плюс/мінус 200 кг (а.с.77).

Відповідач вказує, що виявлена різниця вантажу у 200 кг. при переважуванні якраз відповідає допустимій похибці, передбаченій технічними характеристиками вагів ПрАТ "АЗот".

Позивач не доказав суду належними і допустимими доказами, що типи вагів, які застосували сторони є ідентичними і методика зважування вантажу у них єдина.

Згідно п. 22 затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту) перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується зважування сторонами вантажу на станціях відправлення та призначення на вагах різного типу, які передбачають різні способи зважування та відрізняються інженерно-технологічними особливостями, то суд вважає не доведеною позицію позивача про встановлення ним дійсного відхилення маси вантажу, за що може бути нараховано штраф відповідачу.

У відповідності до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними належними і допустимими доказами, які б підтверджували наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за перевищення маси вантажу.

У позові слід відмовити повністю.

При відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2020

Суддя Н.М. Спаських