ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. Справа№ 910/18357/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Корж М.П.,

від відповідача - Цимейко Г.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 (повний текст рішення складено 21.04.2020)

у справі №910/18357/19 (суддя Бондарчук В.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжиніринг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс"

про стягнення 188 327,14 грн. (враховуючи клопотання про зменшення позовних вимог), -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжиніринг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" про стягнення 220 788, 98 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем неналежним чином виконані зобов`язання за договором поставки товарів №512 від 01.11.2017 року щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений позивачу товар, внаслідок чого останній поніс збитки в розмірі 188 327,14 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, т.1, а.с. 129-130).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 року позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжиніринг" збитки у розмірі 188 327 грн. 14 коп. та 2 824 грн. 90 коп. - судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав належним чином обов`язку, встановленого Податковим кодексом України, а також п. 3.4.4. договору щодо реєстрації податкових накладних, відтак вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом та договором обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками останнього.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 року у справі №910/18357/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що оскільки в Податковому кодексі України відсутня норма щодо відповідальності особи за вчинення правопорушення, яка передбачена у Цивільному кодексі України та Господарському кодексі України то в даному випадку не можливо притягнути відповідача до господарської/цивільної відповідальності. Також скаржник зазначає, що в даному випадку відсутній в діях відповідача склад господарського правопорушення, зокрема на думку апелянта рішення комісії ДФС України не можуть свідчити безпосередньо про порушення відповідачем законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підставі припущень ДФС України. Окрім того на думку відповідача посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі №917/877/17 є безпідставним, оскільки у зазначеній справі суди установили інші фактичні обставини справи. Й наостанок скаржник вважає, що на момент звернення до суду з даним позовом збитки у вигляді зменшення податкового зобов`язання у позивача не виникли.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, а саме подати докази доплати судового збору в сумі 369 грн. 57 коп.

16.06.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.06.2020 року, у зв`язку з відпусткою судді Чорногуза М.Г., сформовано для розгляду справи №910/18357/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 у справі №910/18357/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

30.06.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скарги в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

03.07.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 року розгляд справи призначено на 26.08.2020 року.

10.07.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшла відповідь на відзив в якій останній просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.08.2020 року, у зв`язку з відпусткою судді Козир Т.П., сформовано для розгляду справи №910/18357/19 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 року у справі №910/18357/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні 26.08.2020 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжиніринг" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" (далі - постачальник) укладено договір поставки товарів № 512, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити та передати покупцю у власність товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його в асортименті, кількості та за цінами зазначеними у рахунках-фактурах, видаткових накладних, та/або окремих додатках - Специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною даного договору. (т.1, а.с. 28-32).

Відповідно до п. 3.4.4. договору постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну (далі - ПН), складену в електронній формі з дотриманням вимог щодо її змісту та умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН).

Якщо в подальшому здійснюється будь-яка зміна суми компенсації вартості (включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товару, або при поверненні покупцю суми попередньої оплати), суми податкових зобов`язань постачальника та податкового кредиту покупця підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування (далі - РК) до податкової накладної, то розрахунок коригування до податкової накладної повинен бути складений у порядку, встановленому для податкових накладних, і зареєстрований в ЄРПН відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно п. 5.1. договору оплата за цим договором здійснюється в національній валюті України, шляхом внесення передоплати у розмірі 100% від вартості товару кожної окремої партії на поточний рахунок постачальника згідно специфікації або рахунку-фактури.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 7.1 договору).

На виконання умов цього договору відповідачем виставлено позивачу на оплату наступні рахунки-фактура: № СФ-0127175 від 28.11.2017 року, № СФ-0129007 від 05.12.2017 року, № СФ-0129008 від 05.12.2017 року, № СФ-0129009 від 05.12.2017 року. (т.1, а.с. 33-39).

05.12.2017 року позивач платіжним дорученням № 1167 здійснив на користь відповідача передоплату за обладнання в сумі 1 378 733, 85 грн. (т.1, а.с. 40).

Відповідач у свою чергу, згідно умов договору виписав податкові накладні № 358 на суму 209 763,74 грн., в тому числі ПДВ в сумі 34 960, 62 грн., № 360 на суму 348 922, 01 грн., в тому числі ПДВ в сумі 58 153, 67 грн., № 361 на суму 333 277, 08 грн., в тому числі ПДВ в сумі 55 546, 18 грн., № 362 на суму 238 000, 00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 39 666, 67 грн. (т.1, а.с. 57-69).

31.12.2017 року комісією Державної фіскальної служби України (далі - комісія ДФС України) реєстрація податкових накладних № 358, № 360, № 361 та № 362 була зупинена у відповідності до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, та запропоновано відповідачу надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до п. "в" п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, вичерпний перелік яких встановлено наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 267 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена п. 4 цього наказу, що вбачається з квитанцій про зупинення реєстрації. (т.1, а.с. 148,150, 154, 156, 161, 163, 170, 172).

Судом першої інстанції також було встановлено, що у період з січня по серпень 2018 року включно відповідач поставив, а позивач прийняв товар згідно видаткових накладних № РН-0034180 від 17.01.2018 року на суму 149 124, 18 грн., № РН-0035794 від 02.02.2018 року на суму 146 225, 74 грн., №РН-0037090 від 19.02.2018 року на суму 51 066, 10 грн., № РН-0037859 від 27.02.2018 року на суму 1 398, 00 грн., № РН-0034185 від 17.01.2018 року на суму 245 845, 28 грн., № РН-0035742 від 02.02.2018 року на суму 21 592, 31 грн., № РН-0037092 від 19.02.2018 року на суму 40 073, 54 грн., № РН-0037861 від 27.02.2018 року на суму 32 043, 77 грн., № РН-0053962 від 08.08.2018 року на суму 243, 12 грн., № РН-0034183 від 17.01.2018 року на суму 58 593, 31 грн., № РН-0035741 від 02.02.2018 року на суму 289 642, 79 грн., № РН-0034182 від 17.01.2018 року на суму 221 506, 67 грн., № РН-0035740 від 02.02.2018 року на суму 127 415, 34 грн. (т.1, а.с. 41-56).

23.01.2018 року відповідач направив на адресу комісії ДФС України пояснення №1 та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податкових накладних №358, №360, №361 та №362. (т.1, а.с. 175).

20.03.2018 року комісія ДФС України рішеннями №615118/36471838, №615119/36471838, №615120/36471838 та №615121/36471838 відмовила у реєстрації податкових накладних №358, №360, №361 та №362 з підстав надання платником податку копії документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної. (т.1, а.с. 70-77).

29.03.2018 року відповідач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргами на рішення комісії ДФС України №615118/36471838, №615119/36471838, №615120/36471838 та №615121/36471838 про відмову в реєстрації податкових накладних №360, №361, №358 та №362. (т.1, а.с. 99-111).

02.04.2018 року рішеннями Комісії з питань розгляду скарг перелічені вище скарги відповідача залишені без задоволення, а рішення комісії ДФС України без змін. (т.1, а.с. 112-115).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача відповідач не виконав свої зобов`язання за договором поставки товарів № 512 від 01.11.2017 року в частині реєстрації податкових накладних №358, № 360, №361 та №362 в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до неможливості включення суми податку на додану вартість в розмірі 188 327, 14 грн. до податкового кредиту позивача, відповідно зменшення податкового кредиту на цю суму, що фактично для позивача є збитками, які виникли з вини відповідача.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статті 173 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статей 224 та 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Отже, колегія суддів зазначає, що з наведених вище вимог законодавства та умов договору вбачається обов`язок відповідача надати позивачу податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням вимог щодо її змісту та умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні: №358 на суму 209 763, 74 грн., в тому числі ПДВ в сумі 34 960,62 грн. (т.1, а.с. 57-59), №360 на суму 348 922, 01 грн., в тому числі ПДВ в сумі 58 153, 67 грн. (т.1, а.с. 61), №361 на суму 333 277, 08 грн., в тому числі ПДВ в сумі 55 546, 18 грн. (т.1, а.с. 62-63) та №362 на суму 238 000, 00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 39 666, 67 грн. (т.1, а.с. 64-68) були виписані відповідачем, однак комісією ДФС України реєстрація вказаних накладних була спочатку зупинена (т.1, а.с. 148,150, 154, 156, 161, 163, 170, 172).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що комісією ДФС України було зазначено, що реєстрація вказаних вище податкових накладних була зупинена у відповідності до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, та запропоновано відповідачу надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до п. "в" п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, вичерпний перелік яких встановлено наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 267 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена п. 4 цього наказу.

Тобто, зазначене зупинення реєстрації податкових накладних було зумовлено зокрема у зв`язку з неналежними діями відповідача.

Однак відповідач в свою чергу надавав комісії ДФС України пояснення №1 та копії документів на підтвердження інформації зазначеної у податкових накладних №358, №360, №361 та №362 (т.1, а.с. 175), а також в подальшому звертався із скаргами до Державної фіскальної служби України на рішення комісії ДФС України №615118/36471838, № 615119/36471838, №615120/36471838 та №615121/36471838. (т.1, а.с. 99-111).

Втім, в матеріалах справи наявні рішення комісії з питань розгляду скарг від 02.04.2018 року №32387/36471838, від 02.04.2018 року №32388/36471838, від 02.04.2018 року №32391/36471838 та від 02.04.2018 року №32390/36471838 (т.1, а.с. 112-115) зі змісту яких вбачається, що скарги відповідача залишені без задоволення, а рішення комісії ДФС України без змін.

Отже, з врахуванням викладених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові накладні №360, №361, №358 та №362 зареєстровані не були з підстав надання ТзОВ "Укренерго-Альянс" копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної, що в свою чергу призвело до неможливості включення суми податку на додану вартість в розмірі 188 327, 14 грн. до податкового кредиту ТзОВ "МБС-Інжиніринг".

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, щодо відсутності в його діях складу господарського правопорушення та про неможливість враховувати в даному випадку рішення комісії ДФС України, оскільки вони не можуть свідчити безпосередньо про порушення відповідачем законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підставі припущень ДФС України виходячи з наступного.

Відповідно до п. 56.1., ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 56.18., ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, з врахуванням наведених вище положень, відповідач скористався лише досудовим порядком вирішення спору, а саме адміністративним, тобто шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України на рішення комісії ДФС України про, що було зазначено вище, та отримавши рішення комісії з питань розгляду скарг зі змісту яких вбачається, що скарги відповідача залишені без задоволення, а рішення комісії ДФС України без змін, не здійснив заходів щодо судового оскарження, тобто погодився з позицією комісії ДФС України.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що відповідач не виконав належним чином обов`язку, встановленого Податковим кодексом України, а також п. 3.4.4. договору щодо реєстрації податкових накладних.

Таким чином, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим Позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на спірну суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Окрім того, не знаходять свого підтвердження доводи апелянта щодо передчасності звернення позивача до суду з підстав того, що право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, зазначену в податкових накладних можливе лише після реєстрації таких накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, чого в свою чергу відповідачем здійснено не було.

Також, колегія суддів підкреслює, що місцевий господарський суд правомірно врахував правову позицію в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі № 917/877/17 під час розгляду даної справи.

Доводи скаржника, що в даному випадку необхідно було враховувати правову позицію викладену в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 року у справі №917/799/17, від 07.02.2019 року у справі №913/272/18 та від 11.07.2019 року у справі №908/2060/18 колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах предметом позову було стягнення штрафних санкцій, передбачених договором, а в даній справі стягнення збитків завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо надання позивачеві податкових накладних.

Окрім того, у вказаних вище справах не було встановлено вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час (відповідачем було оскаржено рішення комісій ДФС України в судовому порядку), натомість для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, позивачем не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 року не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерго-Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 року у справі №910/18357/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 року у справі № 910/18357/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18357/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.08.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко