ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020м. ДніпроСправа № 904/2918/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. , розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "СІМАТ", м. Львів

до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договору поставки продукції у сумі 37 671,84 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "СІМАТ" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договору поставки продукції у сумі 37 671,84 грн., яка складається 24 013,95 грн. - пені, 2 346,31 грн. - 3% річних, 4 311,57 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою від 04.06.2020 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази відправлення відповідачеві копій додатків до позовної заяви.

16.06.2020 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2020, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач відзив на позов не надав, про наявність справи у суді повідомлений належним чином, що підтверджується підписом його представника на поштовому повідомлені № 677, правом на продовження строків, визначених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту неналежного виконання відповідачем рішення суду щодо сплати основного боргу в сумі 170 190,26 грн., пені - 19 015,32 грн., 3% річних - 1 645,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2019 між Приватним підприємством "СІМАТ" (далі - позивач, постачальник) і Акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ" (далі - відповідач, покупець) укладений договір № 05/77 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю продукцію, покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2. Договору, найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами п. 1.3. Договору, обсяги закупівлі за цим договором та, відповідно, і сума (загальна вартість) договору можуть бути зменшені покупцем в односторонньому порядку залежно від зміни фінансового та/або виробничого плану.

У відповідності до пунктів 2.1., 2.3. Договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях. Загальна сума договору становить суму всіх підписаних сторонами специфікацій.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що покупець здійснює оплату продукції протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції та оригіналу рахунку на оплату продукції, якщо інше не вказується в специфікації.

Цей договір набирає чинності після його підписання і діє до 31.12.2019 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (п. 12.1. Договору).

10.01.2019 сторони підписали специфікацію № 1 до Договору (далі Специфікація), в якій узгодили найменування і кількість продукції загальною вартістю 715 785,88 грн. з ПДВ. Вказана сума відповідає базовій сумі 22 643,39 євро з ПДВ при офіційному курсі НБУ 31,611245, встановленому на 20.12.2019 згідно електронного тендеру. Ця сума підлягає коригуванню при зміні поточного обмінного курсу НБУ гривні до євро на дату переказу коштів на рахунок продавця. Така зміна відбувається автоматично і не вимагає додаткового узгодження сторін. Остаточна вартість товару в валюті платежу фіксується по курсу НБУ на дату відвантаження та не підлягає коригуванню. Сума остаточного платежу 30% вираховується як різниця між остаточною вартістю товару та сумою попередніх оплат.

Пунктом 2 Специфікації визначено умови оплати: 20% - передплата, 50% вартості після отримання повідомлення про готовність продукції до відвантаження, 30% - протягом 15 календарних днів після поставки товару.

На виконання умов Договору і Специфікації позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 683 570,23 грн., що підтверджується видатковою накладною № 690 від 25.04.2019.

Відповідач здійснив оплату поставленого товару частково, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію склала 170 190,26 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» своїх зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунку за поставлену продукцію в сумі 170 190,26 грн. позивач був змушений звернувся з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 у справі № 904/3796/19 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖМАШ» на користь Приватного підприємства «СІМАТ» основний борг в сумі 170 190,26 грн., пеню - 19 015,32 грн., 3% річних - 1 645,00 грн.

На виконання зазначеного рішення 17.01.2020 видано наказ.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

На час розгляду справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3796/19 від 01ю.10.2019 набрало законної сили, що, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/3796/19.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач зазначає, що відповідач своє зобов`язання щодо сплати основного боргу в сумі 170 190,26 грн., пені - 19 015,32 грн. та 3% річних - 1 645,00 грн., стягнутих рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 у справі № 904/3796/19 виконав 31.01.2020, у зв`язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 24 013,95 грн., 3% річних - 2 346,31 грн. та інфляційні втрати - 4 311,57 грн. за період з0 21.08.2019 по 31.01.2020.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №2 від 01.04.2020, в якій просив сплатити суми пені, інфляції та 3 % річних (а.с. 37-40).

Направлення претензії підтверджується описом та фіскальним чеком (а.с. 44,45).

Відповідач відповіді на претензію не надав, пеню, 3% річних та інфляційні втрати не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами п. 8.1 договору встановлено, що в разі порушення покупцем строку оплати продукції покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання, встановлені його статтями 546-548. Проте, норми Цивільного кодексу України не повністю поширюються на господарсько-правові штрафні санкції.

За правилами Цивільного кодексу України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

У частині першій статті 230 Господарського кодексу України поняття "неустойка" вживається як різновид штрафних санкцій. Господарський кодекс України не містить визначення штрафу і пені, як не містить і обмежень щодо застосування пені як санкції за порушення лише грошових зобов`язань.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого періоду не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі що умова договору про оплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строк, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, що пеня нарахована не вірно за весь період прострочення оплати з 21.08.2019 по 31.01.2020, тоді як розмір пені слід розраховувати з 22.08.2019 по 11.11.2019, що становить 13 092,35 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

В частині стягнення 10 921,60 грн. пені слід відмовити.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено нарахування позивачем 3% річних та встановлено, що їх необхідно рахувати з 22.08.2019 по 30.01.2020, отже 3% річних, які підлягають стягненню за цей період становлять 2 329,85 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 16,46 грн. слід відмовити.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", оскільки нарахування ним здійснено за неповні місці.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року становлять 1 019,61 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 3 291,97 грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача пені у сумі 13 092,35 грн., 3% річних - 2 329,85 грн. та інфляційних втрат - 1 019,61 грн.

В частині стягнення пені у сумі 10 921,60 грн., 3% річних - 16,46 грн. та інфляційних втрат - 3 291,97 грн. слід відмовити.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги у межах цієї справи, позивач надав: договір про надання правничої допомоги № 02/ЮО/2019 від 12.08.2019, укладений між позивачем та адвокатом Дячук Володимиром Володимировичем (а.с. 8-12), замовлення від 31.03.2020 (а.с. 13), опис робіт (наданих послу), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги № 02/ЮО/2019 від 12.09.2019 (а.с. 14), Акт про виконані роботи № 3 від 18.05.2020 період квітень - травень 2020 року (а.с. 15), платіжне доручення № 5014 від 29.04.2020 на суму 5 500,00 грн. (а.с. 16).

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з Акту про виконані роботи № 3 від 18.05.2020 сума виплат проведених ПП "СІМАТ" за Договором про надання правової допомоги № 02/ЮО/19 від 12.09.2019 станом на момент підписання Акту про виконані роти №3 становить - 5 500, 00 грн. (а.с. 15) та згідно платіжного доручення № 5014 від 29.04.2020 позивачем сплачено 5 500,00 грн. за правничу допомогу (а.с. 16).

Отже позивачем не надано до матеріалів справи доказів понесення ним витрат на правничу допомогу саме у сумі 7 000,00 грн., а надано лише на суму 5 500,00 грн.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а в силу приписів ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані із розгляд справи покладаються на відповідача та позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2 347,80 грн.

В частині стягнення 4 652,20 грн. (1500 грн. (недоведена сума витрат на правничу допомогу) + 3 152,20 грн. (у зв`язку з пропорційним стягненим витрат на правничу допомогу)) витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у разі часткового задоволення позову покладаються на відповідача та позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства "СІМАТ" до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договору поставки продукції у сумі 37 671,84 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вулиця Сухий острів, будинок 3, ) на користь Приватного підприємства "СІМАТ" (79058, м. Львів, вулиця Хімічна, будинок 4, кімната 47, ) пеню у сумі 13 092,35 грн., 3% річних - 2 329,85 грн., інфляційні втрати - 1 019,61 грн., витрати зі сплати судового збору - 1 126,79 грн. та витрати на правничу допомогу - 2 347,80 грн., про що витати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь Приватного підприємства "СІМАТ" пені у сумі 10 921,60 грн., 3% річних - 16,46 грн., інфляційних втрат - 3 291,97 грн. та витрат на правничу допомогу - 4 652,20 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.08.2020

Суддя Н.Г. Назаренко