Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020Справа № 910/5117/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Купол Транс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ресурс»

про стягнення 82 281, 26 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Купол Транс» (далі - ТОВ «Купол Транс», позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ресурс» (далі - ТОВ «Транс-Ресурс», відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 82 281, 26 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № КТ-09/08/19 від 09.08.2019 р. в частині сплати вартості наданих йому транспортних послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ «Купол Транс» просить стягнути з ТОВ «Транс-Ресурс» 59 100,00 грн. вартості несплачених послуг, пеню у сумі 7 300,69 грн., штраф у сумі 5 910,00 грн., 36 % річних у сумі 9 970,57 грн., що разом складає 82 281, 26 грн

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.04.2020 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом (з урахуванням продовження процесуального строку у зв`язку з карантином) надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що позивачем не доведена сума основної заборгованості, а нарахування позивачем одночасно пені та штрафу є подвійною відповідальністю для боржника. Також заявив клопотання про зменшення розміру неустойки, оскільки неналежне виконання зобов`язань за договором з боку ТОВ «Транс-Ресурс» виникло внаслідок введення в країні карантину, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 09.08.2019 р. між ТОВ «Купол Транс» (виконавець) та ТОВ «Транс-Ресурс» (замовник) був укладений договір про надання транспортних послуг по Україні (далі - договір). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язується доставити ввірений йому згідно замовлення вантаж до пункту призначення (або організувати доставку вантажу) у встановлений договором та додатками (у тому числі заявками) до нього строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язується сплатити за це замовлення (за організацію перевезення) встановлену плату (п. 1.2). Виконавець має право виконувати перевезення за цим договором із залученням третьої сторони. У такому випадку виконавець виступає як експедитор (п. 1.3 договору). Виконавець виконує перевезення згідно заявок замовника (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.7 договору замовник зобов`язується сплатити виконавцю вартість послуг за виконані перевезення. Сторони визначають вартість послуг по кожному перевезенню у додатках до цього договору або заявках. Всі оплати по договору здійснюються шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів по реквізитам, що вказані в рахунку-фактурі виконавця (п. 6.1 договору). Для здійснення оплати виконавець надає замовнику не пізніше, ніж через 7 бінківських днів після виконання перевезення (організації перевезення) наступні документи: рахунок-фактуру, акт надання послуг, товарно-транспортні накладні, підтверджену заявку (п. 6.2 договору). Підтвердженням факту надання послуг є печатка та підпис вантажоодержувача у оригіналах товарно-транспортних накладних (п. 6.3 договору). Оплата за виконані перевезення здійснюється протягом 21 банківського дня після отримання замовником зазначених у п. 6.2 документів (п. 6.4 договору).

Строк дії цього договору становить 1 календарний рік з дати його підписання обома сторонами, з подальшою його пролонгацією (п. 10.1, 10.2 договору)

За змістом ст. 929 Цивільного кодексу України, ст. 316 Господарського кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Судом встановлено, що на виконання договору перевезення № КТ-09/08/19 від 09.08.2019 р. ТОВ «Купол Транс» надало відповідачу передбачені домовленістю сторін послуги з перевезення по Україні на загальну суму 59 100,00 грн., що підтверджується актами наданих послуг № 1228 від 03.09.2019 р., № 1276 від 05.09.2019 р., № 1277 від 05.09.2019 р., № 1290 від 06.09.2019 р., № 1302 від 07.09.2019 р., № 1325 від 09.09.2019 р., № 1326 від 09.09.2019 р., № 1336 від 10.09.2019 р., № 1354 від 11.09.2019 р., № 1373 від 12.09.2019 р., № 1392 від 13.09.2019 р., № 1400 від 14.09.2019 р., № 1401 від 14.09.2019 р., № 1466 від 19.09.2019 р., № 1535 від 24.09.2019 р., № 1535 від 24.09.2019 р., № 1544 від 25.09.2019 р., № 1559 від 26.09.2019 р., № 1869 від 15.10.2019 р., № 1886 від 16.10.2019 р., підписаними сторонами без зауважень.

Також позивач подав акт наданих послуг № 2147 від 05.11.2019 р., який відповідачем не був підписаний, проте, як вбачається із матеріалів справи, цей акт був направлений відповідачу разом із рахунком на оплату № 2147 від 05.11.2019 р., товарно-транспортною накладною № 25273 від 05.11.2019 р. та підтвердженою заявкою на перевезення № КТ від 05.11.2019 р., і як свідчить поштове повідомлення, був отриманий ТОВ «Транс-Ресурс».

Однак, зі свого боку, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, вартість послуг перевезення (експедиторських послуг) на вказану суму не сплатив.

Відхиляючи доводи ТОВ «Транс-Ресурс» про те, що позивач не довів належними доказами суму вартості наданих послуг, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 (далі - Положення), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Тобто, письмовими доказами, що фіксують та підтверджують господарську операцію, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати, як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити, в залежності від характеру операції, які засвідчуються підписом уповноваженої особи на здійснення відповідної господарських операцій.

У даному випадку, долучені позивачем до матеріалів справи акти наданих послуг підтверджують належне виконання ТОВ «Купол Транс» своїх зобов`язань з перевезення за замовленнями відповідача. При цьому, як вбачається зі змісту актів з 03.09.2019 р. по 16.10.2019 р., підписаних ТОВ «Транс-Ресурс», замовник не мав претензій по об`єму, якості та строках наданих послуг. Щодо акту № 2147 від 05.11.2019 р., то послуги за цим актом також вважаються наданими в силу п. 6.3 договору перевезення.

Отже, вказані доводи відповідача, а також інші доводи, викладені у відзиві щодо відсутності у замовника обов`язку здійснити належну оплату наданих позивачем послуг з перевезення на суму 59 100,00 грн., є необгрунтованими та вони не спростовують зроблених судом висновків про неналежне виконання ТОВ «Транс-Ресурс» господарського договірного зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач доказів, які б свідчили про повну та своєчасну сплату вартості наданих йому послуг, суду не надав, вимога ТОВ «Купол Транс» про стягнення з відповідача боргу в сумі 59 100,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 7 300,69 грн. та штраф у сумі 5 910,00 грн., нараховані за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, відповідно до п. 5.10 договору сторони погодили, що у разі прострочення платіжних зобов`язань, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення. При цьому неустойка нараховується на весь період прострочення, починаючи з першого дня прострочення і закінчуючи днем остаточного погашення заборгованості.

Також відповідно до п. 5.11 договору за порушення строків оплати більше, ніж на 10 календарних днів, замовник крім пені, додатково сплачує виконавцю штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та правової позиції Верховного Суду України вiд 06.06.2012 р. у справi № 6-49цс12, вiд 30.10.2013 р. у справi № 6-59цс13 застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, при тому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. У останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання та враховуючи наведені правові норми та умови пунктів 5.10, 5.11 договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату неустойки (пені та штрафу) є правомірними.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, п. 2.5 постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми штрафних санкцій відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, вимог ст. 232 ГК України та умов договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у сумі 7 300,69 грн. та 10 % штраф у сумі 5 910,00 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Також суд розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, та прийшов до висновку про необгрунтованість такого клопотання, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У той же час, правовий зміст ст. 233 ГК України свідчить про те, що вона не є імперативною, а застосовується на розсуд суду за наявності визначених у ній умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів суду наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу, не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, при цьому посилання на введений з 12.03.2020 р. постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. карантин на всій території України суд не вважає виключною обставиною для відповідача, оскільки він вплинув на майнові інтереси обох сторін. До того ж, прострочення виконання зобов`язань виникло у відповідача ще до введення указаного карантину та мало місце з 03.09.2019 р. по 05.11.2019 р.

Так, само стосовно тверджень відповідача про наявність відкритих стосовно нього інших судових проваджень суд зазначає, що вказані обставини не свідчать про винятковість обставин, за яких сталося порушення зобов`язання, а свідчить про систематичне невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань (причому - до введення карантину).

З іншого боку, суд враховує інтереси позивача, який також здійснює власну господарську діяльність та, уклавши договір на перевезення, розраховував на своєчасне отримання оплати за надані послуги. Крім того, суд зважає на те, що нарахована сума пені та штрафу не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми боргу, при цьому розміри штрафних санкцій при укладенні договору були погоджені відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У даному випадку відповідач не довів наявність зазначених у вказаній статті обставин, тому суд вважає, що немає підстав для зменшення визначеної судом неустойки при встановленому та підтвердженому факті прострочення зобов`язання.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні втрати, які він поніс від прострочення грошового зобов`язання, а саме - 36 % річних у сумі 9 970,57 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір сторони погодили у п. 5.11 договору згідно з яким за порушення строків оплати більше, ніж на 10 календарних днів, замовник додатково сплачує виконавцю 36 % річних від суми заборгованості.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Виходячи з наведених правових норм та умов договору, зважаючи на встановлене судом прострочення грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з відповідача 36 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Перевіривши суму матеріальних втрат, заявлених до стягнення, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 36 % річних у сумі 9 970,57 грн., як просив позивач.

Отже, позов ТОВ «Купол Транс» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-237, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Купол Транс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ресурс» про стягнення 82 281, 26 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Ресурс» (03062, м. Київ, вул. Туполєва, буд. 12-А; ідентифікаційний номер 33834628) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Купол Транс» (08292, Київська обл., місто Буча, вул. Заводська, 1; ідентифікаційний код 39323607) заборгованість у сумі 59 100 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп., пеню у сумі 7 300 (сім тисяч триста) грн. 69 коп., штраф у сумі 5 910 (п`ять тисяч дев`ятсот десять) грн. 00 коп., 36 % річних у сумі 9 970 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 57 коп., судовий збір у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 27 серпня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.