ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 місто Дніпро Справа № 908/3081/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Чус О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 (повний текст оформлений 27.02.2020, суддя Левкут В.В.) у справі №908/3081/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя в особі виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж, м. Бердянськ, Запорізька область

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж", м. Бердянськ, Запорізька область

про стягнення 34 222,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на свою користь 8 983,88 грн. пені, 4 431,48 грн. 3% річних та 20 807,57 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 у справі №908/3081/19 позов задоволено частково: з Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж 8983,88 грн. пені, 4431,48 грн. 3% річних та 753,03 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №15 від 15.10.2003 в частині своєчасної оплати за спожиту електроенергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії у жовтні, листопаді 2016 року, листопаді 2017 року, січні, листопаді 2018 року.

Враховуючи наявність прострочення оплати електроенергії за договором, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені у сумі 8983,88 грн. (яка заявлена у межах позовної давності) та 3% річних у сумі 4431,48 грн. Водночас місцевим господарським судом відмовлено у стягненні інфляційних втрат, посилаючись на те, що періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція), при цьому, якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Оскільки прострочення з оплати зобов`язання за заявлений період становило менше місяця, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 у справі №908/3081/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 20 807,57 грн. та судового збору у сумі 1167,97 грн., ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" інфляційних втрат у сумі 20 807,57 грн. та 1167,97 грн. судового збору; в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про незастосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, оскільки такі нарахування здійснені позивачем з урахуванням рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. Також апелянт посилається на судову практику у спорах про стягнення інфляційних втрат, нарахованих відповідно до рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.04.2020 (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Орєшкіної Е.В., суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 у справі №908/3081/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами установлено з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 1 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 20 травня 2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до пункту 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції закону України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)") під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX, яким пункт 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в наступній редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За приписами пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується, що Приватне акціонерне товариство "Бердянське підприємство теплових мереж" 22.04.2020 отримало копію ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 10.04.2020 про відкриття апеляційного провадження у справі №908/3081/19 згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №858.

Відзиву на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Бердянське підприємство теплових мереж" до апеляційного господарського суду не надало.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Враховуючи, що апеляційне провадження відкрите 10.04.2020, відповідач повідомлений належним чином про розгляд апеляційної скарги, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу з урахуванням пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону від 18.06.2020 №731-IX закінчився, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 у справі №908/3081/19 за відсутності відзиву на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж".

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 визначено для розгляду справи №908/3081/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.08.2020 справу №908/3081/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Широбокової Л.П., Чус О.В.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 15.10.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго", яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", в особі Бердянського міськрайонного району електричних мереж (постачальник електричної енергії) та Закритим акціонерним товариством "Бердянське підприємство теплових мереж", яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Бердянське підприємство теплових мереж" (споживач) укладений договір про постачання електричної енергії №15, відповідно до умов якого постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (розділ 1 договору).

Згідно з пунктом 2.3.3 договору споживач зобов`язався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та №5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Споживач зобов`язався здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно додатком №6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії" (пункт 2.2.4 договору).

Відповідно до пункту 10 додатка №4 до договору (в редакції додаткової угоди №1 від 22.02.2016) споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка, що направляється йому постачальником електричної енергії.

Матеріалами справи та сторонами підтверджується, що Приватне акціонерне товариство "Бердянське підприємство теплових мереж" рахунки за жовтень, листопад 2016 року, листопад 2017 року, січень, листопад 2018 року оплатило повністю, однак, не всі оплати проведено у визначений договором строк.

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" посилається на несвоєчасну оплату Приватним акціонерним товариством "Бердянське підприємство теплових мереж" вартості активної електроенергії та послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії за жовтень, листопад 2016 року, листопад 2017 року, січень, листопад 2018 року за договором про постачання електричної енергії №15 від 15.10.2003.

Предметом спору є стягнення 8983,88 грн. пені, 4431,48 грн. 3% річних та 20 807,57 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату вартості активної електроенергії та послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії за жовтень, листопад 2016 року, листопад 2017 року, січень, листопад 2018 року за договором про постачання електричної енергії №15 від 15.10.2003.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 4.2.1 договору за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (пункт 7 додатка №4 "Порядок розрахунків") та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії (пункт 7 додатка № 6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання електроенергії"), споживач сплачує постачальникові електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконано зобов`язання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення з відповідача пеня у сумі 8 983,88 грн. за загальний період з 11.12.2018 по 03.01.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 11.12.2018 по 03.01.2019, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що розрахунок є правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства; вимоги заявлені у межах позовної давності (про застосування якої заявляв відповідач).

Апеляційна скарга не містить вимог щодо неправильності вирішення спору в частині стягнення пені.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 4 431,48 грн. за загальний період з 09.11.2016 по 31.01.2019 та інфляційні втрати у сумі 20 807,57 грн. за листопад 2016 року та за грудень 2018 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за загальний період з 09.11.2016 по 31.01.2019, місцевий господарський суд встановив, що розрахунок є правильним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, тому вимогу про стягнення з відповідача 4431,48 грн. 3% визнав правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відмову у стягненні інфляційних втрат, посилаючись на те, що періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція), при цьому, якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, таке нарахування здійснюється позивачем за період листопад 2016 року, в якому мали бути здійснені платежі по рахунках від 31.10.2016, строк оплати за якими 08.11.2016, в той час як нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись з наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто з грудня 2016 року; зазначені рахунки станом на 06.12.2016 сплачені повністю; інфляційні втрати за рахунком № 15/11а від 30.11.2018 нараховані аналогічно, за період грудень 2018 року, між тим, строк оплати по рахунку 10.12.2018, тому можливе нарахування інфляційних втрат починаючи з січня 2019 року; заборгованість за цим рахунком погашена 04.01.2019.

Оскільки прострочення з оплати зобов`язання за заявлений період становило менше місяця, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що нарахування інфляційних втрат здійснені з урахуванням рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Таким чином, найменший період визначення індексу інфляції складає місяць (аналогічна правова позиція міститься в постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 30.01.2019 у справі №922/175/18).

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у стягненні інфляційних втрат, оскільки прострочення з оплати зобов`язання за заявлений період становило менше місяця.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта на судову практику (постанови апеляційного господарського суду), оскільки відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягнення інфляційних втрат ухвалене з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на оплату правничої допомоги покладаються на апелянта.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 у справі №908/3081/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.02.2020 у справі №908/3081/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 18.08.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Чус