ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5726/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Березкіна О.В. - доповідач,

судді: Антонік С.Г., Широбокова Л.П.( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.08.2020року)

Секретар судового засідання Кандиба Н.В.

Представники сторін:

від відповідача: Деркач О.О. адвокат, довіреність №3984 від 11.12.2019 р.;

від позивача: Літвінов Є.В. адвокат, довіреність №б/н від 21.11.2019 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року (суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/5726/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Терентьєвої Олени Юріївни

про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014 року в розмірі 2 426 526, 05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернувся до Фізичної особи-підприємця Терентьєвої Олени Юріївни із позовом про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014 р. в розмірі 2 426 526,05 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі №904/5726/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі № 904/5726/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції не застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин та не врахував правові позиції Верховного Суду у аналогічних спорах, у тому числі, щодо застосування строку позовної давності.

Так, апелянт посилається на те, що суд не врахував надані позивачем докази того, що об`єкт лізингу належав позивачу на праві власності, а відповідач своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався, та не надав відповідно доказів того, що об`єкт лізингу знаходиться у володінні інших осіб.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наслідком розірвання договору лізингу є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідачу, і відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Апелянт зазначає, що оскільки об`єкт лізингу не повернуто позивачу, у відповідача наявний обов`язок сплатити як заборгованість за лізинговими платежами, яка виникла до розірвання договору, так і плату за фактичний час користування об`єктом лізингу, разом з нарахованими на цю суму штрафами, пенею та сумами, передбаченими статтею 625 ЦК України.

Крім того, апелянт заперечує проти заяви відповідача щодо застосування наслідків строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки, на його думку, перебування даної справи у провадженні іншого судового органу протягом більше ніж трьох років є поважною причиною для захисту прав позивача у спірних правовідносинах, що також підтверджено відповідною практикою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі №904/5726/19, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.07.2020 року об 10 год 00 хв. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького,65, зал засідань №207.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2020 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.08.2020рік.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін ( відзив на апеляційну скаргу).

12.08.2020 року на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про приєднання доказів до матеріалів справи № 904/5726/19, яке підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з порушенням порядку та строку подачі доказів відповідно до вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Терентьєвою Олени Юріївни (відповідач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00010485, загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, предметом лізингу за цим контрактом є транспортний засіб, зазначений у Контракті (надалі - об`єкт лізингу). Об`єкт лізингу був обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого Порше Лізинг Україна придбало об`єкт лізингу.

Відповідно до п. 3.2. договору, Порше Лізинг Україна придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об`єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та його контракту.

Згідно з п. 3.4. договору, після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за цим контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об`єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

В п. 5.1. договору, сторони погодили, що об`єкт лізингу буде доставлений та переданий ТОВ "Порше Лізинг Україна" або належним чином уповноваженою особою (Дилером-продавцем) безпосередньо Лізингоодержувачу відповідно до умов договору.

Лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки Об`єкту лізингу шляхом підписання Лізингоодержувачем та Лізингодавцем акту прийому - передачі (надалі - Акт прийому-передачі).

Будь-які дефекти Об`єкта лізингу фіксуються в Акті прийому-передачі. Якщо з боку Лізингоодержувача немає заперечень в Акті прийому-передачі, Об`єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий Лізингоодержувачем в ідеальному стані та у відповідності до вимог останнього (п.5.4. договору).

Відповідно до п. 12.1.договору, строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

У пункті 12.3. договору сторони погодили, що контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 12.6.1 договору, Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання сплати перевищує 30 календарних днів.

Згідно з п. 12.7 договору, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, зв`язується з ним доступними телефону засобами зв`язку для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Порше Лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача. У випадку неотримання такого повідомлення з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки. Негайно після розірвання/відмови від контракту Порше Лізинг Україна має право скористатися всіма отриманими гарантіями для одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів, незалежно від дати їхнього здійснення.

Відповідно до п. 12.9 договору, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг будь-яку різницю між вартістю об`єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 12.13 договору, сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається припиненим на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Відповідно до п. 13.6 договору, якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, Порше Лізинг Україна матиме право на вилучення об`єкта лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Звертаючись до Фізичної особи-підприємця Терентьєвої Олени Юріївни із позовом про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014 р. в розмірі 2 426 526,05 грн., яка складається з заборгованості за лізинговими платежами, заборгованості за платежами за фактичне користування об`єктом лізингу, відсотків річних, інфляційних, пені та штрафу, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору про фінансовий лізинг № 00010485 від 16.10.2014 в частині оплати лізингових платежів, що призвело до виникнення заборгованості за договором лізингу та стало підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що за наявності факту розірвання в односторонньому порядку з 04.02.2016 договору про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014, у позивача відсутнє право вимагати від відповідача оплати об`єкту лізингу, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за лізинговими платежами задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо права власності на об`єкт лізингу в період з часу розірвання договору 04.02.2016 року по час розгляду справи, будь-яких відомостей щодо реєстрації права власності, зокрема копії договору купівлі-продажу автомобіля, у зв`язку із чим суд був позбавлений можливості встановити власника об`єкту лізингу та в чиєму користуванні він перебував після розірвання договору, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача плати за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 1 816 533,46 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що вимоги про стягнення суми заборгованості по сплаті лізингових платежів та плати за фактичний час користування об`єктом лізингу є безпідставними, відсутні й підстави до задоволення позову в частині стягнення нарахованих позивачем штрафів, пені, 3% річних, інфляційних витрат в зазначеному вище розмірі.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд першої інстанції зазначив, що оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з встановленим фактом відсутності у позивача права вимагати від відповідача оплати об`єкту лізингу та за його користування, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі є правовідносинами фінансового лізингу, що врегульовані положенням параграфу 6 "Лізинг" глави 58 розділу ІІІ Цивільного кодексу України та положеннями спеціального Закону України "Про фінансовий лізинг".

Так, у відповідності до ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України).

На виконання умов договору та загальних умов ТОВ "Порше Лізинг Україна" придбано транспортний засіб марки VW Touаreg NF 3.0 I V6 TDI, 2014 року виробництва, що підтверджується договором №16/10-14 від 16.10.2014 та рахунком - фактурою №СФ-0000275 від 16.10.2014.

Відповідно до акту прийому-передачі від 24.04.2014 ТОВ "Порше Лізинг Україна" (позивач) передало у розпорядження Фізичної особи-підприємця Терентьєвої Олени Юріївни (відповідач) об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб марки VW Touаreg NF 3.0 I V6 TDI, 2014 року виробництва (а.с. 75).

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно з п. 6.5. договору, лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок зазначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі у будь якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків визначених контрактом.

Відповідно до Графіку платежів, перший лізинговий платіж підлягав сплаті 16.10.2014 року, а останній- 15.10.2019 року

Проте, у порушення умов договору та Графіку платежів, відповідач не сплатив рахунки-фактури на оплату Лізингових платежів за листопад 2015 року по січень 2016 року.

Пунктом 8.3.2 договору визначено, що якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг"), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

У зв`язку із припиненням відповідачем оплати лізингових платежів, 18.01.2016 позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих. № 00010485 про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору, в якій запропоновано відповідачу сплатити заборгованість в сумі 98 567,40 грн. протягом 3 днів з дня отримання вимоги, а також, в зв`язку з відмовою позивача від договору, впродовж 10 робочих днів з дня доставки цього повідомлення на адресу місця знаходження відповідача повернути об`єкт лізингу (а.с.135).

Крім того, у вказаній вимозі, позивач повідомив, що у випадку несплати заборгованості та/або неповернення об`єкту лізингу, позивач буде змушений стягнути прострочену заборгованість та об`єкт лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом звернення до суду.

Вказана вимога була отримана відповідачем 03.03.2016, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошта (а.с.137).

Пунктом 7 частини 1 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

За змістом наведених норм у разі розірвання Договору лізингу, який є правовою підставою користування об`єктом лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути цей об`єкт лізингодавцю в порядку, встановленому договором.

Господарським судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 00010485 було розірвано в односторонньому порядку, проте у порушення вимог підпункту 12.9 договору відповідачем зобов`язання щодо повернення об`єкту лізингу не було виконано.

10.03.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. був вчинений виконавчий напис №335 про повернення лізінгоодержувачем Терентьєвою Оленою Юріївною на користь лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" об`єкта фінансового лізингу - автомобіль марки Volkswagen, модель - Touаreg, тип - легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску - 2014, колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 1 236 592,86 грн., що був переданий в користування на підставі договору про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі в період з 16.11.2015 по 18.11.2016, заборгованість станом на 18.11.2016 у розмірі 98 567,40 грн. (а.с. 139).

25.03.2016 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Літинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50610673 про примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. №335 виданого 10.03.2016.

06.04.2016 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Літинського районного управління юстиції оголошено розшук автомобіля марки VW Toureg, тип - легковий універсал В, шасі НОМЕР_1 , 2014 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У пункті 6.18 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою «Порше Лізинг Україна» відповідно до пункту 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу.

Згідно умов Контракту та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, лізинговий платіж складається з відшкодування частини вартості Об`єкту лізингу, процентів та комісіі, дата сплати та розмір яких зазначені у відповідному графіку ( л.с. 57 т.1)

Підпунктом 12.6 п.12 Контракту передбачено, що Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від Контракту, та , також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, в наступних випадках:

-Лізингоодержувач не сплатив 1(один) наступний Лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк невиконання зобов`язання сплати перевищує 30 календарних днів.

Цивільне законодавство презюмує свободу договору та обов`язковість виконання, зміст якого в силу статті 628 Цивільного кодексу України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторонами договору лізингу погоджено умови щодо розміру плати за користування об`єктом лізингу після розірвання договору, а відповідний обов`язок із сплати зазначеної плати випливає із загальних умов, які визначають право особи, якій не повернуто річ після розірвання договору, вимагати від особи, яка безпідставно користується цією річчю, відшкодування плати за весь час користування цією річчю, що є способом захисту майнових прав власника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, від 03.07.2018 у справі № 904/6270/16, від 11.04.2019 у справі № 924/590/18, від 13.05.2019 у справі № 924/569/18.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки-фактури на оплату чергових лізингових платежів, що охоплюють період за листопад 2015 року по січень 2016 року, виставлені позивачем відповідачеві на суму 96 462,75 грн. залишились не сплаченими.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає помилковими висновки господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача 96 462,75 грн. заборгованості за лізинговими платежами, яка виникла до розірвання договору та 1 816 533,46 грн. заборгованості за фактичне використання об`єкту лізингу відповідно до пункту 6.18 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

При цьому, висновки суду першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2019 у справі №357/15432/15-ц, про те, що за наявності факту розірвання з 04.02.2016 договору про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014, у позивача відсутнє право вимагати від відповідача оплати об`єкту лізингу, є неспроможними з огляду на наступне.

У справі № 357/15432/15-ц, Верховний Суд зробив висновок наступного змісту: « наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця по переданню у майбутньому об`єкта лізингу у власність».

Проте, колегія суддів вважає, що в даному випадку господарський суд застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду, яка не підлягала застосуванню.

Так, за обставинами справи № 357/15432/15-ц вбачається, що договір фінансового лізингу від 08 серпня 2013 року № 00008114 розірваний сторонами 19 червня 2014 року, а позивач виставляв рахунки-фактури на оплату чергових (щомісячних) лізингових платежів від 02 липня, 04 вересня, 01 жовтня, 03 листопада, 03 грудня 2014 року, 12 січня, 02 лютого та 06 березня 2015 року, тобто, після розірвання договору.

За обставинами справи, яка переглядається колегією суддів, заборгованість за лізинговими платежами, яку просив стягнути позивач, була нарахована за листопад 2015-січень 2016 року, тобто, до розірвання договору, яке відбулось 04.02.2016 року, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні зазначеної заборгованості та застосував правову позицію Верховного Суду, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на різність обставин справи.

Колегія суддів також вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо права власності на об`єкт лізингу в період з часу розірвання договору 04.02.2016 року по час розгляду справи, у зв`язку із чим суд був позбавлений можливості встановити власника об`єкту лізингу та в чиєму користуванні він перебував після розірвання договору, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача плати за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 1 816 533,46 грн. задоволенню не підлягають.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору лізингу Позивачем придбано Об`єкт лізингу, що передбачено п. 3.2. Загальних умов, та зареєстровано право власності на об`єкт лізингу, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копією договору купівлі- продажу (договір №16/10-14 від 16.10.2014).

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на те, що позивач надав докази реєстрації саме за ним права власності на об`єкт лізингу, а відповідач не надав жодних доказів повернення ним предмету лізингу лізингодавцю, або доказів користування предметом лізингу іншою особою, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а тому вимоги позивача про стягнення плати за фактичне користування предметом лізингу, є законними та обґрунтованими.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач обґрунтовано розрахував та просив стягнути на його користь 3% річних за час прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання по сплаті лізингових платежів в розмірі 11 344 (одинадцять тисяч триста сорок чотири) грн. 72 коп. та за час прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання по сплаті платежів за фактичне користування Об`єктом лізингу в розмірі 110 515 грн. 56 коп., та інфляційні в сумі 44 056 грн. 41 коп. за час прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання по сплаті лізингових платежів та 336 696 грн. 29 коп. за час прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання по сплаті платежів за фактичне користування Об`єктом лізингу.

Пунктом 8.2. Загальних умов передбачено, що у випадку прострочення сплати Платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу (п.8.2.1. Загальних умов);

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» (пункт 8.3.1. цього Контракту): еквівалент 15 Доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Доларів США за третю вимогу (якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вирішить надіслати таку третю вимогу) (п.8.2.2. Загальних умов);

З огляду на вищезазначене, позивач також обґрунтовано заявив до стягнення пеню у сумі 4 612,21 грн. від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки .

Разом з цим, вимога щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 2104,65 грн. за складені, надіслані Відповідачу та неоплачені вимоги ( нагадування про несплату) не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за направлення вимоги щодо сплати заборгованості нормами цивільного та господарського законодавства не передбачені.

Крім того, позивачем не надано доказів понесення ним інших витрат за договором у сумі 4200 грн., а тому в цій частині вимоги позивача також задоволенню не підлягають.

В іншій частині позовні вимоги ґрунтуються на нормах діючого законодавства «Про фінансовий лізинг», ЦК України та умовах договору, а тому заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за лізинговими платежами, заборгованості за фактичне користування об`єктом лізингу, нарахованих інфляційних, 3% річних та пені.

При цьому, доводи представника відповідача про те, що об`єкт лізингу повернутий позивачу, не ґрунтуються на встановлених обставинах та наданих сторонами доказах.

Так, відповідачем не надано жодного доказу того, що автомобіль, який є об`єктом лізингу, був повернутий лізингодавцю.

Існування виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу, з якого вбачається знаходження автомобіля на території ПП «Агза Ліс» та подальше закриття виконавчого провадження, не є доказом повернення об`єкта лізингу лізингодавцю.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеним належними та допустимими доказами факту повернення об`єкту лізингу позивачу.

З огляду на існування підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що підлягає вирішенню заява відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, колегія суддів враховує наступне.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності обґрунтована тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 212/3182/16-ц, якою було закрито провадження за позовом ТОВ « Порше Лізинг Україна» у зв`язку з тим, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, було встановлено, що 18 січня 2016 року за вих. №00010485 на адресу Терентьєвої О.Ю. було надіслано позивачем вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Відповідач зазначає, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що в даному випадку позивач був обізнаний про його порушене право ще 18.01.2016, та звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача з порушенням трирічного строку позовної давності, з чим погодився і суд першої інстанції, проте відмовив у позові у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із невиконанням Відповідачем умов Контракту та неповерненням Об`єкту лізингу у червні 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Терентьєвої Олени Юріївни про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року у задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до Терентьєвої Олени Юріївни про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ "Порше Лізинг Україна" залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 212/3182/16-ц касаційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» частково задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року скасовано. Враховуючи суб`єктний склад правовідносин, з яких виник спір, провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Апелянт вважає, що внаслідок тривалого розгляду його позову в судах, результатом якого стало закриття провадження у зв`язку із порушенням правил підсудності справи, вбачаються підстави для поновлення пропущеного строку та захисту його порушених прав.

Згідно приписів ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Таким чином, колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції про те, що строк позовної давності не переривався.

В той же час, частиною п`ятої статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вирішуючи питання щодо можливості поновлення пропущеного строку позовної давності, колегія суддів вважає, що причини пропуску строку позовної давності пов`язані з обставинами, що залежать не тільки і не стільки від позивача, а й з обставинами, які знаходяться поза межами його контролю, а саме: з фактом прийняття Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг відповідної позовної заяви позивача до відповідача у справі № 212/3182/16-ц, фактом розгляду цієї заяви у встановленому законом порядку, строку розгляду справи судом першої інстанції - протягом майже 20 місяців, та перегляду Апеляційним судом протягом 9 місяців.

Очевидно, що перебування цієї справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення ним процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо.

За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Відтак, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

З огляду на викладене, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також, принцип справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строків позовної давності, необхідність захисту порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 року у справі № 922/1467/19.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам.

У відповідності до частини 11 статті 129 ГПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вищезазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 36 325,09 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 54 487,64 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року (суддя Назаренко Н.Г.) у справі № 904/5726/19 - скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"- задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Терентьєвої Олени Юріївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (Україна, 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, Ідентифікаційний код юридичної особи: 35571472, Банк: Філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», адреса банку: 01034, Київ, вул. Володимирська, 23-а, Рахунок № НОМЕР_4 , МФО банку: 300379) заборгованість за Договором про фінансовий лізинг №00010485 від 16.10.2014, яка складається з 96 462 грн. 75 коп. заборгованості за лізинговими платежами; 1 816 533 грн. 46 коп. заборгованості за платежами за фактичне використання Об`єкту лізингу; 11 344 грн. 72 коп. - 3 відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання за лізинговими платежами; 110 515 грн. 56 коп. - 3 відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання за платежами за фактичне використання Об`єкту лізингу; 44 056 грн. 41 коп. - інфляційні втрати за час прострочення грошового зобов`язання за лізинговими платежами; 336 696 грн. 29 коп. - інфляційні втрати за час прострочення грошового зобов`язання за платежами за фактичне використання Об`єкту лізингу; 4 612 грн. 21 коп. - пеня у розмірі 10% від простроченої заборгованості.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Терентьєвої Олени Юріївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (Україна, 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, Ідентифікаційний код юридичної особи: 35571472, Банк: Філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», адреса банку: 01034, Київ, вул. Володимирська, 23-а, Рахунок № НОМЕР_4 , МФО банку: 300379) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 36 325,09 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 54 487,64 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, відповідно до ст.327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених статтею 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.08.2020року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя С.Г.Антонік

Суддя Л.П.Широбокова