ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.08.2020 м. Ужгород Справа № 907/415/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/415/20

за позовом приватного будівельно-виробничого підприємства БУДІНВЕСТ», м. Ужгород до товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТУНА ІРШАВА», с. Білки Іршавського району про стягнення суми 196 471,45 грн. за Договором на виконання ремонтно-будівельних робіт від 10.10.2017 року

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 196 471,45 грн. за Договором на виконання ремонтно-будівельних робіт від 10.10.2017 року з яких 162 961,20 грн. основна сума боргу, 11 425,00 грн. 3% річних та 22 085,45 грн. інфляційних втрат, посилаючись на порушення відповідачем вимог статей ст. ст. 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по договору, в частині своєчасної оплати виконаних ремонтно-будівельних робіт, чим порушив умови договору та вимоги ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/415/20, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, будь-яких клопотань щодо розгляду спору з повідомленням (викликом) сторін подано не було, у зв`язку з чим, враховуючи також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2020 суд ухвалив відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, та, встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачем) (якщо такі будуть подані) не пізніше 05.08.2020 р.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 23.06.2020 була надіслана відповідачу 23.06.2020 на електронну адресу та як вбачається з повідомлення про отримання отримана ним.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду від 23.06.2020 року надіслав 30.07.2020 року до суду відзив на позов, в якому проти задоволення вимог позивача заперечує, з підстав наведених у ньому.

Зокрема, зазначає, що за результатами розгляду відповідачем переданого йому акту виконаних робіт останній направив на адресу позивача лис за № 17 від 22 лютого 2018 року з посиланням на виконання підрядником робіт, не узгоджених з замовником та з пропозицією направлення представника Підрядника на об`єкт будівництва для визначення обсягів робіт та їх вартості для проведення подальшого розрахунку. Однак, будь-якої відповіді на адресу ТОВ «Фортуна Іршава» з цього приводу не надходило, з 2018 року по теперішній час позивач не делегував свого представника для остаточного обрахунку виконаних робіт на об`єкті та здачі виконаних об`ємів робіт і подальшого розрахунку за виконану роботу.

Вказує на те, що без належних та допустимих доказів, якими є акти та довідки форми № КБ-2в, № КБ-3 у підтвердження факту здійснення таких робіт та їх вартості, що підписані та узгоджені у визначеному законом порядку, не може бути стягнуто судом спірної суми із замовника.

07.08.2020 позивачем подано відповідь на відзив. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема вказує на те, що після отримання зауважень від відповідача, що були викладені у листі від 28.02.2018 року №11 позивачем було скориговано акт виконаних робіт відповідно до вимог відповідача, проведено відповідний перерахунок вартості та об`єму виконаних робіт визначено остаточну вартість робіт на суму 370 384,80 грн. Підрядником за договором від 10.10.2017 року фактично було виконані вимоги відповідача в частині коригування остаточної вартості виконаних робіт, та зменшено загальну суму. Зауважень стосовно скорегованого об`єму робіт та їх вартості від відповідача по справі надалі на адресу позивача не надходило, відповідний скоригований акт із меншою вартістю робіт був направлений відповідачу по справі, що є свідченням виконання позивачем вимог відповідача відповідно до умов п. 2.1. договору.

З огляду на наведене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, та відповідачем у відзиві на позов , суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРТУНА-ІРШАВА» (далі Відповідач, Замовник) та Приватним будівельно-виробничим підприємством «БУДІНВЕСТ» (далі Позивач, Підрядник) укладено договір на виконання ремонтно-будівельних робіт.

Відповідно до п. 1.1. Договору підрядник власними силами виконує реконструкцію будівлі Іршавського районного суду Закарпатської області по вул. Шевченка, 23, здає в обумовлені строки їх Замовнику, усуває недоробки, що зумовлені неякісним виконанням робіт.

Пунктом 2.1. договору сторони встановили, що вартість робіт визначається відповідно до кошторису.

Оплата за виконані роботи проводиться згідно актів виконаних робіт (пункт 2.2. Договору).

За умовами пунктів 4.1, 4.2 Замовник здійснює оплату за виконані роботи на підставі акту виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін. Підрядник передає Замовнику для перевірки та підписання акт виконаних робіт відповідно до етапів виконання робіт. Замовник на протязі трьох днів перевіряє акт і підписує його в частині фактично виконаних обсягів робіт. Акт прийомки виконаних робіт вважається підписаним, якщо протягом чотирьох і більше днів з дня отримання акту Замовником не підписано і не повернуто Підряднику підписаний екземпляр або не повернуто акт із письмовими зауваженнями. Несвоєчасне підписання акту виконаних робіт, а також необґрунтована претензія щодо фактичного виконання робіт розглядається як несвоєчасна оплата. Оплата виконаних робіт здійснюється на протязі п`яти днів після підписання акту.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і дійсний до повного завершення робіт.

Матеріалами справи встановлено, що після закінчення виконання будівельно підрядних робіт 08.02.2018 року позивач направив на адресу відповідача акт виконаних робіт за весь період будівництва з жовтня 2017 року по лютий 2018 року на загальну суму 528 118,00 грн. За результатами розгляду відповідачем надісланого йому акту виконаних робіт останній направив на адресу позивача лист за № 17 від 22.02.2018 року з посиланням на виконання підрядником робіт не узгоджених з замовником та з пропозицією направлення представника Підрядника на об`єкт будівництва для визначення обсягів робіт та їх вартості для проведення подальшого розрахунку.

За доводами позивача, ним було скориговано акт виконаних робіт відповідно до вимог відповідача, та визначено остаточну вартість робіт на суму 370 384,80 грн. від 22.02.2018 року позивачем передано відповідачу для підписання акт приймання виконаних будівельних робіт проте, відповідач не підписав вказані акти. У підтвердження наведеного подав суду лист від 27.02.2020 року, яким позивачем надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку для підписання акт приймання виконаних будівельних робіт від 22.02.2018 на суму 370 384,80грн.

Вказаний акт приймання виконаних будівельних робіт підписаний відповідачем не був, у зв`язку з чим, на адресу відповідача позивачем було направлено письмову претензію №1 від 15.01.2020 року щодо сплати заборгованості за виконанні роботи, проте вона залишена відповідачем без задоволення, що і стало приводом звернення до суду.

Крім того, позивачем з посиланням на порушення відповідачем умов договору крім основної суму боргу заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми 11 425,00 грн. 3% річних та 22 085,45 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Проаналізувавши укладений сторонами Договір на виконання будівельних робіт від 10.10.2017 року, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини підпадають під регулювання Глави 33 Господарського кодексу України та норм глави 61 Цивільного кодексу України.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України).

Статтею 854 ЦК України передбачено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 1.1 укладеного сторонами договору на виконання робіт, визначено, що підрядник власними силами виконує реконструкцію будівлі Іршавського районного суду Закарпатської області по вул. Шевченка, 23, здає в обумовлені строки їх Замовнику, усуває недоробки, що зумовлені неякісним виконанням робіт.

Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

За умовами пунктів 4.1, 4.2 Замовник здійснює оплату за виконані роботи на підставі акту виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін. Підрядник передає Замовнику для перевірки та підписання акт виконаних робіт відповідно до етапів виконання робіт. Замовник на протязі трьох днів перевіряє акт і підписує його в частині фактично виконаних обсягів робіт. Акт прийомки виконаних робіт вважається підписаним, якщо протягом чотирьох і більше днів з дня отримання акту Замовником не підписано і не повернуто Підряднику підписаний екземпляр або не повернуто акт із письмовими зауваженнями. Несвоєчасне підписання акту виконаних робіт, а також необґрунтована претензія щодо фактичного виконання робіт розглядається як несвоєчасна оплата. Оплата виконаних робіт здійснюється на протязі п`яти днів після підписання акту.

В частині 1 ст. 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Матеріалами справи встановлено, що після закінчення виконання будівельно підрядних робіт 08.02.2018 року позивач направив на адресу відповідача акт виконаних робіт на загальну суму 528 118,00 грн. За результатами розгляду відповідачем надісланого йому акту виконаних робіт останній направив на адресу позивача лист за № 17 від 22.02.2018 року з посиланням на виконання підрядником робіт не узгоджених з замовником та з пропозицією направлення представника Підрядника на об`єкт будівництва для визначення обсягів робіт та їх вартості для проведення подальшого розрахунку.

Відтак, про відмову у підписанні поданого позивачем акту виконаних робіт ще у лютому 2018 року було відомо, однак, у межах строку, визначеного умовами договору виконавцем із замовником не узгоджено об`єм виконаних робіт та відступу від робіт, види яких не узгоджені із замовником.

В частині 1 ст. 853 ЦК України визначено обов`язок замовника негайно заявити підрядникові про виявленні ним недоліки у роботі. При цьому, чітких вимог щодо оформлення такої заяви не передбачено.

Позивачем отримання вказано листа відповідача про відмову у підписанні акту виконаних робіт від 22.02.2018 не заперечується. З огляду на що, відповідач належним чином повідомив позивача про виявлені у роботі недоліки з вимогою про їх усунення.

Згідно частини 4 статті 853 ЦК України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Отже чинним законодавством чітко врегульовано яким чином необхідно діяти замовнику та підряднику у випадку виникнення певних обставин під час приймання підрядних робіт.

Доказів щодо ініціювання проведення експертизи у зв`язку із незгодою із претензіями відповідача про виявлені недоліки позивач суду не надав. Доказів усунення у розумний строк недоліків, які вказані в листі № 17 від 22.02.2018 року, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на той факт, що ним після отримання листа з недоліками було скориговано акт виконаних робіт відповідно до вимог відповідача та 22.02.2018 року передано відповідачу для підписання вказаний акт приймання виконаних будівельних робіт судом не беруться до уваги, оскільки доказів, на підтвердження передання позивачем відповідачу вказаного акту, усунення зазначених відповідачем недоліків та передачу закінчених робіт матеріали господарської справи не містять.

Матеріалами справи встановлено, що 27.02.2020 року позивачем надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку акт приймання виконаних будівельних робіт від 22.02.2018 на суму 370 384,80 грн. інших доказів усунення вказаних недоліків суду не надано.

За змістом ст. 854 ЦК України замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену договором ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином.

Відповідно до 4 ст. ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Судом встановлено, що акт виконаних робіт на загальну суму 528 118,00 грн. правомірно не підписаний замовником у зв`язку з зазначеними ним порушеннями, а отже не може свідчити про виконання та прийняття робіт в об`ємі та на суму, що зазначені в ньому.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми заборгованості, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено наявність такої.

У зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача суми 162 961,20 грн. основного боргу задоволенню не підлягає.

З посиланням на порушення строків оплати, позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення суми 11 425,00 грн. 3% річних та 22 085,45 грн. інфляційних втрат, однак, з огляду на відмову в задоволенні вимоги про стягнення основного боргу, вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги приватного будівельно-виробничого підприємства БУДІНВЕСТ», м. Ужгород до товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТУНА ІРШАВА», с. Білки Іршавського району про стягнення суми 196 471,45 грн. за Договором на виконання ремонтно-будівельних робіт від 10.10.2017 року задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 27.08.2020.

Суддя О.Ф. Ремецькі