ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року Справа № 904/25/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Грачов А.С.

Представники сторін:

від прокуратури: Масенко А.О., посвідчення №051988 від 15.01.2019, прокурор відділу;

від позивача: Ресенчук О. Ю., довіреність №7/10-3689 від 19.12.2019, головний спеціаліст;

від відповідача-1: представник не з`явився;

від відповідача-2: Бевза М.О., ордер серії ДП № 1273/034 від 12.08.2020, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у справі №904/25/19 (суддя Бєлік В.Г., повна ухвала складена 15.04.2019)

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідача-1 - Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокгаз», м. Київ

про визнання недійсним договору та повернення об`єкту благоустрою

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог та ухвали суду.

У січні 2019 року Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (надалі позивач) з позовом до Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради (надалі відповідач-1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокгаз" (надалі відповідач-2) та просив:

- визнати недійсним договір про виконання об`єктів благоустрою міста не за цільовим призначенням №4416 ТС від 22.11.2018, укладений між Комунальним підприємством "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Востокгаз";

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Востокгаз" повернути об`єкт благоустрою у вигляді зони міського та зовнішнього транспорту, з видом покриття "зони зелених насаджень природного або штучного походження" площею 105 м. кв., що розташовується на вул. Набережна Заводська, 52 у м. Дніпро Комунальному підприємству "Благоустрій міста" Дніпропетровської міської ради за актом приймання-передачі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-1 незаконно передано об`єкт благоустрою під розміщення об`єкту підвищеної небезпеки - газозаправочної станції. Внаслідок чого, використання земельної ділянки комунальної власності на теперішній час здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю "Востокгаз" всупереч вимог чинного законодавства, а самовільно розміщений об`єкт підвищеної небезпеки створює загрозу життю, здоров`ю та майну жителів територіальної громади, а також навколишньому природному середовищу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетрвоської області від 15.04.2019 позовну заяву Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокгаз" про визнання недійсним договору та повернення об`єкту благоустрою - залишено без розгляду на підставі ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України - позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави у даних правовідносинах.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзивів.

Не погодившись з ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Прокуратура Дніпропетровської області, в якій просила скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що прокурором детально обгрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави внаслідок укладення між відповідачами спірних договорів. Всупереч вимог чинного законодавства самовільно розміщений об`єкт підвищеної небезпеки створює загрозу життю, здоров`ю та майну жителів територіальної громади, а також навколишньому природному середовищу. На звернення прокурора орган місцевого самоврядування - Дніпровська міська рада повідомила прокуратуру про відсутність порушень комунальним підприємством чинного законодавства при укладанні спірних договорів, чим фактично визнала небажання самостійного захисту інтересів держави. З огляду на відповідь Дніпровської міської ради вважає, що посилання суду на те, що позов подано через півтора місяця після укладення договору є безпідставним, оскільки рада вже висловила своє небажання оскаржувати укладений договір. Вказує на те, що судом недотримано положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 ГПК України та не враховані правові висновки, викладені в Постановах Верховного Суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г., суддів Дарміна М.О., Березкіної О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі №904/25/19 за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у справі №904/25/19 та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.06.2019 провадження у справі №904/25/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

11.10.2019 у зв`язку з усуненням підстав для зупинення провадження у справі №904/25/19 поновлено провадження у справі №904/25/19. Розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін призначений на 04.11.2019.

У судовому засіданні 04.11.2019 розгляд справи відкладений на 12.11.2019, про що постановлено ухвалу.

12.11.2019 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді - доповідача Антоніка С.Г. по справі був здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. доповідач, суддів Дарміна М.О., Березкіної О.В. та прийнято зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 13.11.2019. Розгляд апеляційної скарги призначений у судовому засіданні на 04.12.2019.

У судовому засіданні 04.12.2019 провадження у справі зупинено до завершення Великою Палатою Верховного Суду розгляду справи №912/2385/18 у подібних правовідносинах та опублікування повного тексту постанови.

26.05.2020 Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/2385/18 було прийнято постанову, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 20.07.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22.07.2020 для вирішення питання поновлення провадження у справі №904/25/19 та подальшого її розгляду визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В., яка ухвалою від 23.07.2020 прийняла справу до свого провадження, поновила провадження у справі та призначила судове засідання на 12.08.2020.

Прокурор доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач письмово свою позицію щодо доводів апеляційної скарги не висловив, його представник в судовому засіданні у вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився. Суд враховує його позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу від 05.06.2019, де відповідач-1 заперечував проти доводів апелянта, просив ухвалу суду залишити без змін. Покликався на те, що суд прийшов до вірного висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів необхідності саме прокурору звертатися із вказаним позовом. Вважає, що у даній справі відсутні порушення інтересів держави, оскільки при укладенні оспорюваного договору вимог чинного законодавства, зокрема Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Дніпро в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об`єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг, яке затверджене рішенням міської ради №39/35 від 29.05.2013.

Представник відповідача-2 підтримав позицію свого відзиву та клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору як такого в зв`язку із припиненням дії оскаржуваного договору та завершенням облаштування об`єкту благоустрою.

Проти доводів прокурора заперечує в зв`язку з відсутностю у прокурора підстав для подання цього позову; наводить висновки Верховного Суду у низці справ; вважає неналежним доказом лист №05/1-664вих-18 від 19.10.2018; вказує, що прокурором не зазначено жодних порушень чинного законодавства при укладанні оспорюваного договору; просить ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача-1, який у судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з врахуванням того, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою.

Встановлені обставини, застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Як зазначено апеляційним судом вище, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції повернув позов прокурору, мотивуючи відсутністю у прокурора підстав для захисту інтересів держави у цих правовідносинах та недотриманням положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з чим не погодився прокурор.

Апеляційний суд вважає доводи прокурора обгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналогічні положення містяться і в ГПК України, відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/2385/18 (постанова від 26.05.2020) зроблено наступні правові висновки: «Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України».

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 19,144 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, передбачений Конституцією України і законами України.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону земель» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі охорони земель на території сіл, селищ, міст належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності.

Прокурор вказував, що порушення інтересів держави в цьому випадку полягає в тому, що комунальним підприємством незаконно передано об`єкт благоустрою під розміщення об`єкту підвищеної небезпеки - газозаправочної станції, що суперечить вимогам чинного законодавства, а самовільно розміщений об`єкт підвищеної небезпеки створює загрозу життю, здоров`ю та майну жителів територіальної громади, а також навколишньому природному середовищу. При цьому, прокурор посилався на положення ст.1, 8 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки». Свої доводи прокурор підтвердив листом Державного агенства водних ресурсів від 28.11.2018 за №2556/11-18 про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у водоохоронній та прибрежній смузі р. Дніпро; листами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 31.01.2019 за №923-19/04 та від 29.12.2018 за №10674-16/04 про реєстрацію за відповідачем-2 об`єкта підвищеної небезпеки ІІ класу за спірною адресою м. Дніпро, вул. Набережна Заводська,52.

На виконання положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив Дніпровську міську раду (позивача у справі) щодо представництва інтересів держави в суді, що підтверджується листом від 10.12.2018 за №05/1-782вих-18. Про порушення законодавства при укладенні аналогічних договорів прокурор повідомляв міську раду 19.10.2018 листом за №05/1-664вих-18.

На вказані повідомлення прокурора міською радою була надана відповідь від 01.11.2018 за №7/11-3233, що вказаними договорами норми п.1.5. Порядку не порушувалися.

За наведених обставин апеляційний суд доходить висновку, що прокурором доведено підстави представництва інтересів держави в суді. Суд першої інстанції, прийнявши позов до розгляду та розглядаючи спір з 08.01.2019 до 15.04.2019, визнавав право прокурора на звернення з позовом, втім в подальшому прийшов до протилежного висновку.

Колегія суддів також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на недотримання прокурором строку звернення до суду після направлення повідомлення позивачу.

Вказаний строк законодавством не визначено, та як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурор обгрунтував необхідність такого безвідкладного звернення тим, що на земельній ділянці на території міста були розміщені об`єкти підвищеної небезпеки, на що суд не звернув уваги.

За таких обставин ухвада суду є безпідставною, а доводи апеляційної скарги - обгрунтованими.

Щодо клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору апеляційний суд зазначає, що висновок про відсутність предмету спору суд може зробити за наслідками з`ясування обставин у справі при розгляді справи по суті.

В даному випадку предметом апеляційного оскарження є ухвала про залишення позову без розгляду, тобто справа по суті ще не вирішувалася, та на цій стадії судового процесу у апеляційного суду відсутні повноваження щодо встановлення фактичних обставин справи по суті спору, зокрема і щодо відсутності предмету спору.

Відтак, таке клопотання відповідача-2 задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції як прийнята з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з направленням справи до суду для продовження розгляду, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Розподіл витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги належить здійснити за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 277, 282- 284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у справі №904/25/19 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у справі №904/25/19 скасувати.

Справу №904/25/19 передати Господарському суду Дніпропетровської області для продовження розгляду по суті.

Господарському суду Дніпропетровської області розподіл витрат по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги здійснити за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови в порядку та випадках, визначених ст. 287 ГПК України.

Повна постанова складена 17 серпня 2020 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В. Орєшкіна