УХВАЛА

20.08.2020Справа № 910/19378/16

за скаргою на дії за заявою Акціонерного товариства "Сбербанк» державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
про за позовом до третя особа про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду у третейській справі № 52/16 Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський Млинкомбінат" Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" звернення стягнення на предмет застави
Суддя Чинчин О.В.

Представники: без повідомлення представників сторін

ВСТАНОВИВ

Ухвалою від 20.07.2017 року Господарського суду міста Києва задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 30.09.2016 у справі № 52/16.

20.07.2017 року на виконання вказаної ухвали Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

19.08.2020 року через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Сбербанк» надійшла скарга на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/19378/16 у зв`язку із відпусткою судді Турчина С.О.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, скаргу по справі №910/19378/16 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Як встановлено у ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 липня 1998 року N 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: "Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений статтею 115 Господарського процесуального кодексу України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ГПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Як вбачається з поданої скарги, скаржник просить Суд визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. щодо винесення постанови від 16.07.2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу від 20.07.2017 року №910/19378/16 у виконавчому провадженні №54777977 неправомірними, скасувати постанову від 16.07.2020 року, зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. поновити проведення виконавчих дій та виконати вимоги наказу.

Як встановлено Судом, постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 16.07.2020 року у виконавчому провадженні №54777977 була отримана Акціонерним товариством «Сбербанк» 22.07.2020 року, що підтверджується вхідним штампом за №26269 стягувача на листі №54777977/16 від 16.07.2020 року.

Таким чином, Суд зазначає, що Скаржник відповідно до п. а) ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України мав право звернутися до господарського суду із зазначеною скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. по справі №910/19378/16 протягом 10 календарних дні з дня отримання постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 16.07.2020 року у виконавчому провадженні №54777977, тобто у строк по 03.08.2020 року.

Проте, зазначена скарга подана Акціонерним товариством «Сбербанк» до Господарського суду міста Києва 19.08.2020 року, що підтверджується відбитком штампу канцелярії господарського суду, тобто з пропуском строку, встановленого чинним законодавством України.

При цьому, Суд зазначає, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження". Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, законів України "Про міжнародне приватне право", "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження".

ГПК України регулює порядок оскарження саме до господарського суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ГПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VI цього Кодексу "Судовий контроль за виконанням судових рішень". Стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів. Так, у частині першій статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3 - 9).

Ураховуючи викладене, можна дійти висновку, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статей 339 - 341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року по справі №920/149/18.

Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню норми щодо строку на звернення до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Кодексу, які містяться у п. а) ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак, Суд звертає увагу, що Акціонерним товариством «Сбербанк» не було подано відповідну заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/19378/16, а також не наведено та не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин пропуску пропущеного процесуального строку на звернення до суду зі скаргою у справі №910/19378/16.

При цьому, Судом встановлено, що вперше з вказаною скаргою Акціонерне товариство «Сбербанк» звернулось до Господарського суду міста Києва 05.08.2020 року, що підтверджується відповідним штампом канцелярії суду. Проте, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2020 року скаргу № 9674/4/06-2 від 03.08.20. на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернуто Акціонерному товариству "Сбербанк" без розгляду.

Згідно зі ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

За таких підстав, оскільки Акціонерне товариство «Сбербанк» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/19378/16 після закінчення процесуального строку, встановленого законом, а також останнім не було подано відповідну заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з даною скаргою, скарга Акціонерного товариства «Сбербанк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/19378/16 підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 118, 119, 233, 234, 235, 341, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ

1. Скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. по справі №910/19378/16 - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 20 серпня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин