номер провадження справи 9/72/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 Справа № 908/1020/20

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат», (08720, Київська область, м. Українка, вул. Промислова, 33; представник позивача: адвокат Муравлянік О.С.: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, офіс 230)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ», (69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 17)

про стягнення суми 284234,00 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Муравлянік О.С., ордер серія КВ № 465336 від 15.04.2020;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення суми 284234,00 заборгованості.

Ухвалою суду від 25.05.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1020/20, присвоєний номер провадження 9/72/20, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 16.06.2020. В судовому засіданні 16.06.2020 оголошено перерву до 11.08.2020, про що постановлено відповідну ухвалу.

11.08.2020 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, зазначивши, зокрема, про наступне. На виконання договору поставки № 723-18 від 11.06.2018, укладеного між сторонами, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 309234,00 грн., проте товар був оплачений відповідачем частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 284234,00 грн. Позов обґрунтовано ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 610 ЦК України та умовами договору поставки № 723-18 від 11.06.2018.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня усій території України установлено карантин. На засіданні Уряду 25.03.2020, запроваджено режим надзвичайної ситуації по всій території України на 30 днів, всі карантинні обмеження також подовжені на 30 днів - до 24 квітня 2020. В подальшому дію карантину неодноразово продовжували і на засіданні Уряду 22 липня 2020 року постановлено продовжити дію карантину на всій території України до 31 серпня 2020.

Згідно з Законом України № 540-IХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ Х "Прикінцеві положення" ГПК України доповнено пунктом 4 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Ухвалою суду від 16.06.2020 зазначено, що строк розгляду справи № 908/1020/20 вважати продовженим на строк дії карантину.

Разом з тим, згідно з п. 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17.07.2020, встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Станом на 11.08.2020 будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків до суду від сторін не надходило.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив до суду не подав. Про розгляд справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Із змісту ч. 9 ст. 165 ГПК України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» (Постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» (Покупець, відповідач у справі) був укладений договір поставки № 723-18, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставляти продукцію у кількості, асортименті та по цінам, що узгоджуються сторонами в Специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець - приймати товари та сплачувати їх вартість.

За умовами п. 8.1 договору покупець зобов`язаний сплатити вартість поставленого товару в строк, що не перевищує 30 календарних днів від дати поставки, якщо інший строк оплати не встановлений Специфікацією щодо відповідної партії товару. Покупець здійснює платежі безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 12.1 договору, останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2019.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку відповідачу товару (гофрокартону та гофрокоробу) на загальну суму 309234,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1533319 від 16.12.2019 на суму 62640 грн., № 1533419 від 19.12.2019 на суму 62640,00 грн., № 38920 від 10.02.2020 на суму 118808,40 грн., № 51320 від 10.02.2020 на суму 65145,60 грн.

В свою чергу відповідач оплату поставленого позивачем товару здійснив частково на суму 25000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи. Несплаченою залишилась сума 284234,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ж частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав, оплату за отриманий товар за вищезазначеними видатковими накладними здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 284234,00 грн.

Доказів сплати заборгованості в розмірі 284234,00 грн. відповідачем суду не надано.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 284234,00 грн. заборгованості є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 4263,51 грн. витрат зі сплати судового збору.

Позивачем у позовній заяві заявлено про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За містом ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на Відповідача.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування заявлених витрат, позивач надав суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правову допомогу, що надійшло до суду 16.06.2020, копії: договору про надання правової допомоги № 01/11/16 від 01.11.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Штайєр, Студзінський та Ніколаєнко» (Адвокат), додатку № 4 від 31.10.2019 до договору (щодо строку його дії), додатку № 5 від 09.04.2020 (щодо здійснення представництва у справі за позовом ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» до ТОВ «Ін Тайм» про стягнення заборгованості в розмірі 284234,00 грн.) в якому визначений гонорар в розмірі 28000,00 грн.

За умовами вказаного додатку № 5 оплата гонорару здійснюється в наступному порядку: гонорар в розмірі 14000,00 грн. на умовах авансового платежу після відкриття провадження у справі, решта гонорару в розмірі 14000,00 грн. сплачується протягом п`яти днів після прийняття рішення.

В підтвердження сплати гонорару (авансового платежу) позивачем надано копії рахунку № 05/04-2020 від 29.05.2020 на суму 14000,00 грн., платіжного доручення № 3680 від 10.06.2020 на суму 14000,00 грн.

До позову позивачем надано копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6818/10 від 05.09.2018 та Ордер серії КВ 465336 від 15.04.2020.

Від відповідача заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу не надійшло.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що в силу приписів ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ», (69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 17) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат», (08720, Київська область, м. Українка, вул. Промислова, 33) суму 284234,00 грн. заборгованості, суму 4263,51 грн. витрат зі сплати судового збору та суму 28000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва