ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. Справа № Б24/081-12

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

"Юнайтед Гроуверс", Київська область, Броварський район, с. Рожни

до Громадянина ОСОБА_1 , м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про стягнення 187699,90 грн.

за зустрічним позовом Громадянина ОСОБА_1

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс"

про зобов`язання вчинити дії

в межах провадження у справі № Б24/081-12 про банкрутство СТОВ "Юнайтед Гроуверс"

за участю секретаря судового засідання Рябоконь О.О.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № Б24/081-12 за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 11.09.2012 р.

Наразі триває процедура розпорядження майном боржника - СТОВ "Юнайтед Гроуверс".

08.11.2019 р. на адресу господарського суду від СТОВ "Юнайтед Гроуверс" надійшла позовна заява до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 187699,90 грн., з яких: 167700,00 грн. безпідставно отриманих коштів, 13479,90 грн. інфляційних втрат та 6520,00 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.11.2019 р. прийнято до розгляду позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" до громадянина ОСОБА_1 про стягнення 187699,90 грн. в межах провадження у справі № Б24/081-12 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс", залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, призначено позовну заяву у підготовчому засіданні на 11.12.2019 р.

03.12.2019 р. на поштову адресу суду від представника позивача надійшли пояснення у справі.

11.12.2019 р. через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про приєднання доказів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.12.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 15.01.2020 р., встановлено строк до 31.12.2019 р. для подання відповідачем нормативно обґрунтованого та документально підтвердженого відзиву на позовну заяву, з доказами направлення його копії позивачу з доданими документами.

27.12.2019 р. через канцелярію суду ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву.

27.12.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.12.2019 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано ОСОБА_1 в строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху усунути недоліки зустрічної позовної заяви, шляхом надання суду документів, які підтверджують сплату судового збору у порядку та розмірі, встановлених Законом, та відправлення іншим учасникам справи копій зустрічної позовної заяви та доданих до неї документів.

10.01.2020 р. через канцелярію суду ОСОБА_1 подано клопотання про усунення недоліків зустрічної позовної заяви та документи для долучення до матеріалів справи.

15.01.2020 р. через канцелярію суду представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 15.01.2020 р. зустрічну позовну заяву громадянина ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" про зобов`язання вчинити дії прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 12.02.2020 р.

23.01.2020 р. відповідачем за зустрічною позовною заявою через канцелярію суду подано відзив на зустрічну позовну заяву.

04.02.2020 р. відповідачем за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) через канцелярію суду подано відповідь на відзив.

11.02.2020 р. позивачем за зустрічною позовною заявою (відповідач за первісним позовом) подано клопотання про відкладення розгляду справи.

12.02.2020 р. арбітражним керуючим Лінкевичем О.М. (розпорядник майна СТОВ "Юнайтед Гроуверс") через канцелярію суду подано пояснення на виконання ухвали суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.02.2020 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 11.03.2020 р.

11.03.2020 р. через канцелярію суду представником позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) подано пояснення по суті заявлених вимог.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.03.2020 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 01.04.2020 р.

Ухвалою суду від 19.03.2020 р. повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 01.04.2020 р. о 15:00 год., не відбудеться у зв`язку із запровадженням Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19" з 12.03.2020 р. до 03.04.2020 р. карантину, строк дії якого продовжено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 р. № 239 до 24.04.2020 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.04.2020 р. призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 03.06.2020 р.

Ухвалою господарського суду від 03.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 15.07.2020 р.

08.07.2020 р. від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшли до суду письмові пояснення у справі.

В судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши аргументи присутніх представників позивача та відповідача, суд

встановив:

СТОВ "Юнайтед Гроуверс" звернулось до суду з позовом до гр. ОСОБА_1 про стягнення з останнього доходу, одержаного від володіння майном без достатньої правової підстави в сумі 167700,00 грн. боргу, 13479,90 грн. інфляційних втрат та 6520,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу стало відомо, що земельні ділянки, які є власністю позивача використовуються відповідачем, який вважає себе орендарем таких земельних ділянок. В подальшому, як зазначає позивач, останнім встановлено, що відповідачем безпідставно отримано дохід у розмірі 167700,00 грн. у вигляді плати за суборенду від використання таких земельних ділянок. Сума одержаного відповідачем доходу підтверджується, на переконання позивача, розпискою від 20.07.2018 р., копію якої надано (оригінал, як зазначає позивач, в матеріалах слідства). Безпідставність отримання вказаного доходу, на переконання позивача, зумовлена тим, що договір оренди від 17.04.2012 р., сторонами якого вказано СТОВ "Юнайтед Гроуверс" (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), який, як зазначає позивач: «начеб-то був укладений строком на 16 років, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, в силу закону є неукладеним, а отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнання недійсним.». Крім зазначеного, позивач вказує на те, що відповідач не був позбавлений можливості здійснити перевірку реєстрації вказаного договору. Також, в обґрунтування безпідставного отримання відповідачем доходу в розмірі 167700,00 грн. позивач зазначає: «оскільки, договір суборенди від 19.11.2018 р., сторонами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , має похідний характер від основного договору, то і цей правочин є неукладеним, а отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнанню його недійсним.». Позивач зазначає, що зазначені копії договорів долучено до матеріалів, а їх оригінали містяться в матеріалах досудового розслідування, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001375 від 14.05.2019 р. за ч. 1 статті 197-1 КК України «самовільного зайняття земельної ділянки». Виходячи з вищенаведеного, посилаючись на положення, зокрема ст. 1212 ЦК України, позивачем заявлено вищевказані позовні вимоги.

Відповідачем, в свою чергу, подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позивач безпідставно посилається на те, що земельні ділянки, що йому належать, використовувались невідомими особами без відома власника, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі від 17.04.2012 р., умовами якого передбачено, що ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Богданівської та Рожнівської сільських рад Броварського району Київської області і належать на праві приватної власності позивачу. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до умов договору товариство бере на себе зобов`язання щодо здійснення державної реєстрації договору оренди землі на протязі 6-ти місяців після його підписання. В зазначений період, як стверджує відповідач, представником позивача (директором ОСОБА_4 ), що діяв в інтересах товариства було повідомлено відповідача про державну реєстрацію даного договору. Окрім зазначеного, відповідач посилається на те, що йому стало відомо про не здійснення позивачем реєстрації вказаного договору лише 16.10.2019 р. з пояснень позивача під час судового засідання з розгляду справи № Б24/081-12. Поряд із цим, відповідач вказує на те, що ним не було отримано жодного доходу з використання вказаного майна. Окрім наведеного, відповідач зазначає, що земельні ділянки, які є предметом договору оренди, укладеного між позивачем і відповідачем були засіяні учасником позивача - ОСОБА_5 з ФГ «Статок», а в подальшому, відповідно останніми було отримано дохід з використання таких земельних ділянок. Що стосується отримання відповідачем доходу від суборенди, останній наголошує на тому, що ним не було отримано доходу, а такий дохід було отримано саме учасником позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується, на переконання відповідача, поданими ним доказами.

Поряд із зазначеним, посилаючись на те, що відповідно до умов договору оренди землі від 17.04.2012 р. саме позивач взяв на себе обов`язок із здійснення державної реєстрації вказаного договору оренди землі, проте в порушення взятих на себе зобов`язань, позивачем відповідні дії вчинено не було, відповідачем заявлено зустрічний позов про зобов`язання СТОВ "Юнайтед Гроуверс" зареєструвати договір оренди землі від 17.04.2012 р.

Відповідачем за зустрічним позовом, в свою чергу, подано відзив на такий позов, в якому останній вказує на те, що позивач за зустрічним позовом звернувся за захистом права, яке у нього, на переконання відповідача не виникло в силу закону. На переконання відповідача за зустрічним позовом, з огляду на те, що спірний договір не породжує будь-яких правових наслідків для сторін, оскільки не зареєстрований у встановленому законом порядку та не набув чинності в силу приписів ст. 18 Закону України «Про оренду землі», вважається неукладеним, не вчиненим - в силу приписів частини першої статті 210 ЦК України, неукладеним - в силу частини третьої статті 640 ЦК України і тому не потребує визнанню недійсним, отже на переконання відповідача за зустрічним позовом у позивача за зустрічним позовом відсутнє право за захистом якого він звернувся.

Водночас, в зазначеному відзиві відповідачем за зустрічним позовом заявлено про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) подано відповідь на відзив відповідача за зустрічним позовом, в якій позивач вказує на те, що не погоджується із запереченнями відповідача, оскільки основними його аргументами є те, що у позивача не виникло право на оренду землі згідно договору, укладеного між позивачем і відповідачем, як того вимагає закон, проте право оренди землі по договору не виникло саме з вини відповідача за зустрічним позовом, який зобов`язався здійснити державну реєстрацію договору оренди землі на протязі шести місяців після його підписання, згідно п. 6.2. договору. Відносно строків позовної давності, позивач за зустрічним позовом зазначає, що ним було подано позов в межах встановленого законом строку, оскільки він дізнався про відсутність державної реєстрації договору лише 16.10.2019 р. в судовому засіданні з розгляду справи № Б24/081-12 з пояснень відповідача за зустрічним позовом.

Окрім наведеного, позивачем за первісним позовом подано пояснення щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, в яких позивач вказує на те, що, на його переконання, глава 83 ЦК України присвячена саме безумовному (незалежно від вини) зобов`язанню набувача відшкодувати потерпілому всі доходи, а їх вираження можливе лише в грошовій формі, одержані від безпідставно набутого майна. Крім того, позивач за первісним позовом зазначає: «стаття 625 ЦК розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов`язання» кн. 5 ЦК. Отже, приписи розд. І кн. 5 ЦК поширюється як на договірні зобов`язання (підрозд. 1 розд. ІІІ кн.. 5 ЦК), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозд. 2 розд. ІІІ кн. 5 ЦК).». Таким чином, на переконання позивача за первісним позовом приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім того, позивачем за первісним позовом повторно подано в пояснення, в яких позивач наполягає на своїх твердженнях, що розписка, копія якої міститься в матеріалах справи є доказом безпідставного набуття відповідачем майна - грошових коштів. Також, на підтвердження даної позиції позивач посилається на протокол допиту свідка - ОСОБА_6 , копію якого також долучено до матеріалів даної справи.

Відповідачем за первісним позовом, в свою чергу, подано письмові пояснення, в яких заявлено, що оглянувши наявну в матеріалах справи копію розписки відповідачем було заявлено в судовому засіданні 03.06.2020 р. що такий документ не відповідає дійсності і як доказ викликає сумніви.

Проаналізувавши аргументи сторін, обґрунтування первісного та зустрічного позовів, суд дійшов висновку, що насамперед слід розглянути зустрічний позов, з метою встановлення чинності/ нечинності договору оренди землі від 17.04.2012 р., наявності/ відсутності правових підстав набуття відповідачем права користування земельними ділянками на праві оренди.

Матеріали справи містять копії договору оренди землі від 17.04.2012 р., підписаного між СТОВ "Юнайтед Гроуверс", як орендодавцем та ОСОБА_1 , як орендарем. Долучена до матеріалів первісного позову копія виготовлена з документу, завіреного Слідчим Відділу Броварського ВП ГУНП в Київській області. Поряд з цим, відповідачем також надано завірену копію вказаного договору, крім того, факт наявності зазначеного договору відповідач підтверджує у поданих ним документах.

Так, відповідно до умов зазначеного договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки СТОВ "Юнайтед Гроуверс", які знаходяться на території Богданівської сільської ради Броварського району Київської області та Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області. Земельні ділянки належать орендарю на підставі Державних актів на право власності:

- Кадастровий № :10:006:0001 площею 19,0312 га;

- Кадастровий № :10:005:0001 площею 22,2548 га;

- Кадастровий № :10:007:0001 площею 34,6531 га;

- Кадастровий № :10:005:0002 площею 41,1951 га;

- Кадастровий № :03:023:0002 площею 24,3053 га;

- Кадастровий № :03:022:0005 площею 8,8874 га;

- Кадастровий № :03:023:0001 площею 6,7616 га (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору цей договір укладено строком на 16 (шістнадцять) років, починаючи з дня набрання чинності цим договором. Якщо до закінчення строку договору (п. 2.1. договору) одна із сторін не повідомить про його розірвання то термін дії договору продовжується на той же строк, що визначений в договорі.

Земельні ділянки вважаються переданими орендодавцем орендареві з моменту підписання даного договору, на підставі акту приймання-передачі земельних ділянок (п. 5.1. договору).

Згідно з п. 6.2. договору, сторони узгодили, що орендодавець зобов`язаний, зокрема здійснити державну реєстрацію договору оренди на протязі шести місяців після підписання даного договору.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 17.04.2012 р. орендодавець передав, а орендар прийняв земельні ділянки, що є предметом вищевказаного договору (копії вказаного акту надано, як позивачем так і відповідачем за первісним позовом (позивачем та відповідачем за зустрічним позовом), факт його наявності не оспорюється).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Поряд із зазначеним, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній станом на дату складання договору) визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з положеннями статті 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною станом на 17.04.2012 р.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України в зазначеній редакції).

Відповідно до статті 640 ЦК України у вказаній редакції договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

А якщо чинним законодавством чи умовами договору момент набрання чинності договору пов`язується з моментом передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Такий підхід поширюється і на випадки, коли набрання чинності договором пов`язане з його державною реєстрацією, отже права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Як встановлено частиною першою ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а згідно закріпленого частиною першою ст. 627 ЦК України принципу свободи договору сторони є вільними в його укладенні.

Судом встановлено, що у порушення вищенаведених положень законодавства чинного станом на дату складання спірного договору оренди землі від 17.04.2012 р., не було здійснено державну реєстрацію такого договору, отже виходячи з вищенаведених положень даний договір не набув чинності та є не укладеним, отже не породжує відповідних наслідків.

В обґрунтування зустрічного позову, позивач посилається на те, що сторони договору узгодили, що обов`язок щодо здійснення державної реєстрації договору покладено саме на СТОВ "Юнайтед Гроуверс", як орендодавця. Виходячи з зазначеної узгодженої сторонами договору його умови, позивач за зустрічним позовом, посилаючись на положення ЦК України, зокрема щодо обов`язковості договору для сторін та обов`язковості виконання договірних зобов`язань, просить суд зобов`язати відповідача за зустрічним позовом здійснити державну реєстрацію зазначеного договору.

Разом з тим, виходячи з наведеного, враховуючи, що договір оренди землі від 17.04.2012 р., з огляду на вищенаведені положення законодавства за відсутності його державної реєстрації, не набув чинності та є неукладеним, отже права та обов`язки, визначені зазначеним договором у сторін такого договору не виникли, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилання позивача за зустрічним позовом на те, що обов`язок здійснення державної реєстрації спірного договору закріплено умовами такого договору, а не здійснення відповідачем за зустрічним позовом відповідних дій є невиконанням умов договору, що є підставою для зобов`язання вчинити відповідні дії.

Врахувавши вищенаведені встановлені судом обставин, суд дійшов висновку, що зустрічний позов, з викладених в ньому мотивів задоволенню не підлягає.

Поряд із зазначеним, відповідачем за зустрічним позовом заявлено про слив строку позовної давності щодо заявлених позивачем за зустрічним позовом вимог. Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку, що остання задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини третьої та частини четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що судом відмовлено в задоволенні зустрічного позову з мотивів його необґрунтованості, позовна давність у даному випадку, про застосування якої заявлено відповідачем за зустрічним позовом, застосуванню не підлягає.

Що стосується первісного позову, слід зазначити таке:

Первісний позов, як вже зазначалось, обґрунтовано тим, що відповідач за первісним позовом отримав дохід від безпідставного користування майном позивача за первісним позовом на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Судом враховано висновки, здійснені виходячи з вищевказаних положень, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19), відповідно до яких: «відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 Цивільного кодексу України).».

Крім того, положеннями частини першої статті 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Як встановлено судом, договір оренди землі від 17.04.2012 р., підписаний між СТОВ "Юнайтед Гроуверс", як орендодавцем та ОСОБА_1 , як орендарем, не набув чинності та є неукладеним, отже права та обов`язки, визначені зазначеним договором у сторін такого договору не виникли.

Крім того, відповідно до положень статті 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Виходячи з вищенаведеного, а також, відповідно, відсутність державної реєстрації відповідного права у порядку встановленому законодавством, гр. ОСОБА_1 не набув права оренди земельних ділянок, які перебувають у власності позивача за первісним позовом, а саме: кадастровий № :10:006:0001 площею 19,0312 га; кадастровий № :10:005:0001 площею 22,2548 га; кадастровий № :10:007:0001 площею 34,6531 га; кадастровий № :10:005:0002 площею 41,1951 га; кадастровий № :03:023:0002 площею 24,3053 га; кадастровий № :03:022:0005 площею 8,8874 га; кадастровий № :03:023:0001 площею 6,7616 га.

Разом з тим, не зважаючи на те, що гр. ОСОБА_1 не набув права оренди зазначених земельних ділянок, а відтак не мав правових підстав на розпоряджання такими земельними ділянками, зокрема передання їх в суборенду третім особам, відповідачем за первісним позовом передано гр. ОСОБА_7 , як суборендарю вищенаведені земельні ділянки у користування, на підставі договору суборенди земельних ділянок від 19.07.2018 р., про що свідчить акт приймання-передачі земельних ділянок від 19.07.2018 р. (до матеріалів первісного позову долучено копії вказаних договору та акту, виготовлені з документів, завірених Слідчим Відділу Броварського ВП ГУНП в Київській області).

Таким чином, в даному випадку гр. ОСОБА_1 є особою, що набула майно без достатньої правової підстави, отже в розумінні положень частини першої статті 1214 ЦК України зобов`язана на вимогу власника майна відшкодувати всі доходи, які отримала або могла отримати від цього майна.

Разом з тим, позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом доходу у вигляді 167700,00 грн., як такого, що вже отриманий відповідачем від безпідставного користування земельними ділянками, які є власністю позивача.

Позивач за первісним позовом посилається на те, що договір суборенди земельних ділянок від 19.07.2018 р., підписаний між гр. ОСОБА_1 , як орендарем та гр. ОСОБА_8 , як суборендарем, має похідний характер від основного договору, отже на переконання позивача є також неукладеним, отже не породжує правових наслідків і тому не потребує визнанню недійсним. Виходячи з наведеного, як на докази отримання відповідачем за первісним позовом доходу від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду, позивач посилається на розписку від 20.07.2018 р. та протокол допиту свідка (копії яких долучено до матеріалів справи).

Згідно змісту долученої до матеріалів справи копії розписки від 20.07.2018 р. гр. ОСОБА_1 засвідчує, що отримав від гр. ОСОБА_6 167700,00 грн. в рахунок орендної плати за вищенаведені земельні ділянки.

Згідно змісту долученої до матеріалів справи копії протоколу допиту свідка від 10.10.2018 р., здійснено допит свідка: ОСОБА_6 .

Поряд із зазначеним, в ході аналізу вказаної копії розписки та протоколу допиту свідка, як доказу у справі, судом встановлено:

Під час дослідження поданих позивачем за первісним позовом копій документів, судом враховано лист Старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області від 31.10.2019 р. № 2283/109/1003/02-19, відповідно до якого надано доступ позивачу за первісним позовом до матеріалів кримінального провадження № 0001375 для подальшого використання в якості доказів у господарському суді (копію надано в судовому засіданні представником позивача за первісним позовом, щодо долучення такого документа до матеріалів справи відповідач заперечень не заявив).

Як вбачається з матеріалів справи, копії, зокрема договору оренди, договору суборенди земельних ділянок, актів приймання-передачі земельних ділянок, інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які долучені до матеріалів справи на підтвердження заявлених первісних позовних вимог, виготовлені з документів, завірених Слідчим Відділом Броварського ВП ГУНП в Київській області.

Разом з тим, копія розписки від 20.07.2018 р., яка, на переконання позивача за первісним позовом, свідчить про отримання відповідачем за первісним позовом доходу від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду, а також копія протоколу допиту свідка, не виготовлені з документів, завірених Слідчим Відділом Броварського ВП ГУНП в Київській області, так як документи, копії з яких зроблено позивачем не містять відмітки Слідчого Відділу Броварського ВП ГУНП в Київській області: «копія вірна, Слідчий Відділ Броварського ВП ГУНП в Київській області; підпис», яку містять інші документи, подані позивачем в обґрунтування позову, а відтак відсутні докази того, що вказані документи (розписка; протокол) було отримано шляхом доступу до матеріалів кримінального провадження за № 0001375.

Окрім наведеного, наявність вищевказаної розписки, як такої, що складена гр. ОСОБА_1 заперечується останнім.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням положень статті 91 ГПК України, суд дійшов висновку, що зазначені копії розписки від 20.07.2018 р. та протоколу не можуть бути розцінені судом як належний письмовий доказ у справі.

За таких обставин, посилання позивача в обґрунтування заявлених за первісним позовом вимог на те, що відповідач за первісним позовом отримав дохід від безпідставного користування майном позивача на суму 167700,00 грн., як плату за суборенду, не підтверджено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, в розумінні положень статті 76-79 ГПК України, доказами, отже врахувавши положення статті 14 ГПК України, відповідно до яких, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судом встановлено, що позивачем не доведено наявність підстав, на які останній посилається в обґрунтування позову, для застосування до спірних правовідносин положень статей 1212-1214 ЦК України, стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 167700,00 грн., як доходу отриманого від безпідставного користування земельних ділянок, які є власністю СТОВ "Юнайтед Гроуверс".

За таких обставин, судом не встановлено правових підстав для задоволення первісного позову щодо стягнення з відповідача 167700,00 грн. та, відповідно, нарахованих на вказану суму 13479,90 грн. інфляційних втрат та 6520,00 грн. 3% річних, у вигляді відповідальності встановленої положеннями статті 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання.

Поряд із зазначеним, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні, прийнятому у справі «Проніна проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування та аналізу аргументів сторін, з урахуванням поданих на їх підтвердження документів, суд дійшов висновку, що як первісним позивачем, так і зустрічним позивачем не доведено наявності правових підстав для задоволення їх позовних вимог, у зв`язку з чим, первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, за подання первісного позову покладається на позивача за первісним позовом, за подання зустрічного позову - на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні первісного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" до Громадянина ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення 187699,90 грн. відмовити.

2. В задоволенні зустрічного позову Громадянина ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 25.08.2020 р.

Суддя А.В. Лопатін