РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.08.2020Справа № 910/6716/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 278 221, 58 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 278 221, 58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

11.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

Суд зазначає, що згідно наявного в матеріалах справи поштового повідомлення № 954 ухвала суду від 20.05.2020 була отримана представником відповідача 28.05.2020, однак станом на дату ухвалення рішення суду відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано, враховуючи те, що строки розгляду справи продовжувалися у відповідності до вимог п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції від 03.07.2020 та у зв`язку із запровадженням на території України карантину Кабінетом Міністрів України з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19.

Крім того, суд зазначає, що станом на 07.08.2020 відповідачем не подано до суду заяви про продовження процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії (подання відзиву на позовну заяву), встановленого судом як це передбачено п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції від 17.07.2020.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - покупець) та BASIS Trade AG (далі - продавець) було укладено контракт № BASIS-ILYICH 01-19 на поставку антрациту.

Згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною № 41090192 від 13.01.2020 (досилкова накладна № 53341277 від 16.01.2020) на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (одержувач вантажу, графа "4" залізничної накладної) надійшов вантаж - антрацит марки АС (6-13), вантажовідправник (графа "1" накладної) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг", який є експедитором з перевезення вантажів залізничним транспортом згідно договору № МШ 1-01/13 ЖД/180 від 01.01.2013 укладеного з позивачем.

За приписами ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт", розділу 1 Правил планування перевезень вантажів та ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.

Статтею 914 Цивільним кодексом України передбачена можливість перевізника і власника (володільця) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень укласти довгостроковий договір про організацію перевезень вантажів за формою, наведеною у додатку 1 до Прав розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 6 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085. У договорі визначаються обсяги, строки та умови надання транспортних засобів, порядок розрахуй за перевезення та додаткові послуги, а також відповідальність за порушення зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи необхідність систематичного надходження вантажів залізничним транспортом на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 14.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" був укладений договір № 00039/ЦТЛ-2018 про надання послуг предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому, та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Підпунктом 2.3.2. п. 2.3. договору передбачено обов`язок перевізника приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "МЕСПЛАН", доставляти вантаж до станції призначення та надавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких визначається у додатках до цього договору.

Як зазначає позивач, 17.01.2020 на підставі актів ГУ-23 № 30270 від 16.01.2020, ГУ-23 № 30272 від 16.01.2020, ГУ-23 № 30273 від 16.01.2020, ГУ-23 № 12 від 15.01.2020 та ГУ-23 № 30274 від 16.01.2020 станції Волноваха Донецької залізниці та станції Апостолове Придніпровської залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагонах № 60031226, № 53126918, № 62285457 та № 62667639 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена в накладній № 41090192 від 13.01.2020 та відповідно складено комерційні акти, які свідчить про нестачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відмітка.

Відтак, звертаючись до суду, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що діями відповідача, який допустив незбереження перевезеного вантажу, Приватному акціонерному товариству "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" були заподіяні збитки у вигляді вартості втраченого вантажу, внаслідок чого виникла необхідність звернення з позовом про стягнення завданих збитків в розмірі 278 221, 58 грн.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями частини п`ятої статті 307 Господарського Кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного Кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відтак, як вбачається з накладної № 41090192 вантажовідправником вантажу є BASIS Trade AG.

Як про це вказує позивач та, що у свою чергу встановлено судом, 17.01.2020 на підставі акту ГУ-23 № 30270 від 16.01.2020 на станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні № 60031226 виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена в накладній № 41090192 від 13.01.2020, та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 486202/11/44 від 17.01.2020 вказано, що за документом значиться: вантаж антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 23 700 кг, нетто - 67 800 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 75 600 кг, тара - 23 700 кг, нетто - 51 900 кг, що менше документа на 15 900 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 60-80 см, не рівномірне, хаотичне, поверхня вантажу затоптана. За документами вантаж марковано вапном, фактично маркування відсутнє. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

17.01.2020 на підставі акту ГУ-23 № 30272 від 16.01.2020 станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні № 53126918 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена в накладній № 41090192 від 13.01.2020, та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 486202/12/45 від 17.01.2020 вказано, що за документом значиться: вантаж антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 23 600 кг, нетто - 67 550 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 69 150 кг, тара - 23 600 кг, нетто - 45 550 кг, що менше документа на 22 000 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 60-80 см, не рівномірне, хаотичне, поверхня вантажу затоптана. За документами вантаж марковано вапном, фактично маркування відсутнє. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

17.01.2020 на підставі акту ГУ-23 №30273 від 16.01.2020 станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні № 62285457 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена в накладній № 41090192 від 13.01.2020, та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 486202/13/46 від 17.01.2020 вказано, що за документом значиться: вантаж антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 23 200 кг, нетто - 67 000 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 70 300 кг, тара - 23 200 кг, нетто - 47 100 кг, що менше документа на 19 900 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 60- 80 см, не рівномірне, хаотичне, поверхня вантажу затоптана. За документами вантаж марковано вапном, фактично маркування відсутнє. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

17.01.2020 на підставі актів ГУ-23 № 12 від 15.01.2020 станції Апостолове Придніпровської залізниці, № 30274 від 16.01.2020 станції Волноваха Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу у вагоні № 62667639 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу, з вагою, що зазначена в накладній № 41090192 від 13.01.2020, та складено комерційний акт, який свідчить про недостачу вантажу, про що в зазначеній накладній була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті № 486202/14/47 від 17.01.2020 вказано, що за документом значиться: вантаж антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара - 23 600 кг, нетто - 68 050 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 82 600 кг, тара - 23 600 кг, нетто - 59 000 кг.

При комерційному огляді виявлено: навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 60-80 см, не рівномірне, хаотичне, поверхня вантажу затоптана. За документами вантаж марковано вапном, фактично маркування відсутнє, що не відповідає акту ГУ-23 № 12 від 15.01.2020 станції Апостолове Придніпровської залізниці. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

Отже, судом встановлено, що у доданих позивачем до позовної заяви комерційних актах зазначені обставини, що вказують на факт втрати (недостачі) вантажу, який був прийнятий перевізником до перевезення у кількості згідно накладної.

За приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст. 113 Статуту залізниць України, ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Нормами статті 920 Цивільного кодексу України закріплено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Приписами статті 129 Статуту залізниць України передбачено: обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Згідно ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Відповідно до п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просинанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільняється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Положеннями ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Частиною 1 ст. 31 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до п. 12.1. Правил технічної експлуатації залізниць України забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

За умовами п. 2.1. Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України унормовано, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч. 1, 2 ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно статті 25 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 110, 127 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, і матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Пункт "а" статті 114 Статуту залізниць України визначає: "Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі...".

Відповідно до п. 2.7. Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/255 від 29.09.2008 згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України та статтями 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії додаткової накладної.

Таким чином, системний аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти до беззаперечного висновку, що виключно залізниця несе відповідальність за збереження вантажу на шляху прямування до моменту видачі його одержувачу.

Відтак суд вказує, що відповідач не виконав покладених на нього законом та договором перевезення, укладеним між ним та вантажовідправником на користь позивача, цивільно-правові зобов`язання в частині забезпечення схоронності перевезеного вантажу.

Згідно з частин 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що за змістом ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме, протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 60031226, № 53126918, № 62285457 та № 62667639, настання негативних наслідків такої поведінки (збитків) - недостача вантажу та відповідно причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Також суд зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, платіжним дорученням № від 30.01.2020 підтверджується, що позивач свої зобов`язання за контрактом № BASIS-ILYICH 01-19 виконав у повному обсязі, оплативши виставлений продавцем - BASIS Trade AG рахунок № 2912-1 від 29.12.2019 на нагальну суму 1 652 464, 70 ЕВРО (з урахуванням кредитної ноти № 1601-1 від 16.01.2020 на підставі п 4.2.7. контракту № BASIS-ILYICH 01-19).

Відтак позивачем здійснено нарахування завданих збитків наступним чином:

- вартість нестачі у вагоні № 60031226 становить:

Вартість 1 тони вантажу згідно рахунку (інвойсу) вантажовідправника BASIS Trade AG № 2912-1 від 29.12.2019 складає 146,36 ЕВРО.

Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ станом на 20.04.2020 офіційний курс ЕВРО до гривні складає 29,6341 грн.

Вартість однієї тони вантажу в національній валюті складає 4 337,25 грн. (146,36 ЕВРО * 29,6341 грн. = 4 337,25 грн.).

Згідно комерційного акту № 486202/11/44 від 17.01.2020 недостача склала 15 900 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1% (від маси нетто 67,800 т):

67 800 кг * 1% = 678,0 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:

15 900 кг - 678 кг = 15 222 кг (15,222 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні № 60031226 складає:

15,222 т * 4 337,25 грн. = 66 021,62 грн.

- вартість нестачі у вагоні № 53126918 становить:

Вартість 1 тони вантажу згідно рахунку (інвойсу) вантажовідправника BASIS Trade AG № 2912-1 від 29.12.2019 складає 146,36 ЕВРО.

Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ станом на 20.04.2020 офіційний курс ЕВРО до гривні складає 29,6341 грн.

Вартість однієї тони вантажу в національній валюті складає 4 337,25 грн. (146,36 ЕВРО * 29,6341 грн. = 4 337,25 грн.).

Згідно комерційного акту № 486202/12/45 від 17.01.2020 недостача склала 22 000 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1% (від маси нетто 67,550 т):

67 550 кг * 1% = 675,5 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:

22 000 кг - 675,5 кг = 21 324,5 кг (21,325 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні № 53126918 складає:

21,325 т * 4 337,25 грн. = 92 491,86 грн.

- вартість нестачі у вагоні № 62285457 становить:

Вартість 1 тони вантажу згідно рахунку (інвойсу) вантажовідправника BASIS Trade AG № 2912-1 від 29.12.2019 складає 146,36 ЕВРО.

Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ станом на 20.04.2020 офіційний курс ЕВРО до гривні складає 29,6341 грн.

Вартість однієї тони вантажу в національній валюті складає 4 337,25 грн. (146,36 ЕВРО * 29,6341 грн. = 4 337,25 грн.).

Згідно комерційного акту № 486202/13/46 від 17.01.2020 недостача склала 19 900 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1% (від маси нетто 67,000 т):

67 000 кг * 1% = 670,0 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:

19 900 кг - 670 кг = 19 230 кг (19,230 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні № 62285457 складає:

19,230 т * 4 337,25 грн. = 83 405,32 грн.

- вартість нестачі у вагоні № 62667639 становить:

Вартість 1 тони вантажу згідно рахунку (інвойсу) вантажовідправника BASIS Trade AG № 2912-1 від 29.12.2019 складає 146,36 ЕВРО.

Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ станом на 20.04.2020 офіційний курс ЕВРО до гривні складає 29,6341 грн.

Вартість однієї тони вантажу в національній валюті складає 4 337,25 грн. (146,36 ЕВРО * 29,6341 грн. = 4 337,25 грн.).

Згідно комерційного акту № 486202/14/47 від 17.01.2020 недостача склала 9 050 кг.

Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1% (від маси нетто 68,050 т):

68 050 кг * 1% = 680,5 кг

Таким чином, кількість фактичної недостачі складає:

9 050 кг - 680,5 кг = 8 369,5 кг (8,370 т)

Отже, сума втраченого вантажу в вагоні № 62667639 складає:

8,370 т * 4 337,25 грн. = 36 302,78 грн.

Таким чином, загальний розмір нестачі (вартість втраченого вантажу) складає: 66 021,62 + 92 491,86 + 83 405,32 + 36 302,78 = 278 221,58 грн.

Відтак, перевіривши правильність здійсненого позивачем нарахування завданих збитків (вартості недостачі вантажу у вагонах № 60031226, № 53126918, № 62285457 та № 62667639), судом встановлено, що останні нараховано згідно норм чинного законодавства та відповідно є обґрунтованими.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, оскільки при перевезенні вантажу у вагонах № 60031226, № 53126918, № 62285457 та № 62667639 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим наявна недостача вантажу у вказаних вагонах на суму 278 221,58 грн та з врахуванням того, що відповідачем не надано доказів, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, щодо відсутності завданих збитків, в той час, як позивачем підтверджено належними та допустимими засобами доказування понесення таких збитків, то за таких підстав суд дійшов висновку про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача збитків в розмірі 278 221,58 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 358, 72 грн.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, суд зазначає, що п. 6.5. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 закріплено правову позицію, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Відтак, суд вказує, що позивачем на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу було надано договір про надання юридичних послуг № 845 від 30.03.2018 укладений між Адвокатський об`єднанням "Всеукраїнська адвокатська допомога" та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", додаткову угоду № 26 від 09.12.2019 до договору про надання юридичних послуг № 845 від 30.03.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4916 від 29.11.2017, додаткову угоду № 169 від 16.06.2020 до договору про надання юридичних послуг № 845 від 30.03.2018, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до додаткової угоди № 169 від 16.06.2020 до договору про надання юридичних послуг № 845 від 30.03.2018, рахунок розміру винагороди від 07.07.2020 на суму 4 358, 72 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 358, 72 грн.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зазначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини та наведені норми, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 358, 72 грн є обґрунтованими, співмірними по відношенню із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а відтак, підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Левченка, буд.1; ідентифікаційний код 00191129) збитки в розмірі 278 221 (двісті сімдесят вісім тисяч двісті двадцять одна) грн 58 коп., витраті по сплаті судового збору в розмірі 4 173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 358 (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) грн 72 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.08.2020

Суддя Д.О. Баранов