ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 р. Справа № 917/1546/19

м. Полтава

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001; адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027

до Дмитренка Сергія Миколайовича , АДРЕСА_1

про стягнення 317 903,72 грн.

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олійник Н. І.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Розглядається позовна заява про стягнення 317 903,72 грн. заборгованості за договором б/н від 07.09.2012 р., в т.ч. 99 832, 20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 204 603,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 13 467, 80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Ухвалою суду від 09.09.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 03.10.2019р. на 15-30 год.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.09.2012 р. фізичною особою-підприємцем Дмитренко Сергієм Миколайовичем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої останній приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» (надалі - Умови) Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua. які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 07.09.2012 р. (далі - Договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Відповідно до Договору фізичній особі-підприємцю Дмитренко С. М. було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг».

Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання за Договором фізична особа-підприємець Дмитренко С. М. не виконував, і рішенням господарського суду Полтавської області від 03.07.2014 року у справі № 917/1136/14 за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ФОП Дмитренко Сергія Миколайовича було стягнуто з останнього заборгованість за договором б/н від 07.09.2012 року у розмірі 50 638,43 грн.

Посилаючись на п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин" та Постанову Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі № 6-1206цс15 позивач зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Позивач зазначає, що оскільки Фізична особа-підприємець Дмитренко С. М. судове рішення по справі № 917/1136/14 від 03.07.2014 р. про стягнення заборгованості повністю не виконав, АТ КБ "ПриватБанк" звертається до суду із позовними вимогами про стягнення з Дмитренка С. М. сум, які були нараховані згідно умов кредитного договору, але не були предметом розгляду господарським судом справі № 917/1136/14.

Також позивач зазначає, що 17.03.2017 року фізичною особі-підприємцем Дмитренко С. М. була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних oсіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Посилаючись на те, що з втратою статусу фізичної особи-підприємця, у Дмитренка С. М., як фізичної особи, зобов`язання за договором б/н від 07.09.2012 року не припинились, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, позивач зазначає, що звертається з даним позовом до господарського суду, оскільки правовідносини виникли з господарського договору, укладеного під час здійснення Дмитренком С. М. підприємницької діяльності.

Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Господарськогокодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за Договором відповідач станом на 06.08.19 року має заборгованість перед позивачем - 368 542,15 грн. яка складається з наступного:

35100,00 грн. - заборгованість за кредитом;

109894,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

16317,05 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

207230,90 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

З урахуванням сум, стягнутих з відповідача за рішенням господарського суду по справі № 917/1136/14 від 03.07.2014 р., позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 07.09.2012 р. становить 317 903,72 грн., з яких 99 832, 20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 204 603,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 13 467, 80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, які просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.10.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 04.11.2019 р. на 9:30 год.

Ухвалою суду від 27.11.2019 р. розгляд справи призначено на 18.12.2019 р. на 9:30 год., оскільки судове засідання, призначене на 04.11.2019 р. на 9:30 год., не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою від 18.12.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.02.2020 р. на 10:00 год.

В судовому засіданні 12.02.2020р. оголошувалась перерва до 25.03.2020 р. до 14:00 год.

10.03.2020 р. від відповідача до суду надійшов відзив (вх. № 2934) з доказами направлення відзиву позивачу, в якому відповідач зазначає, що у заяві Дмитренко С.М., наявній в матеріалах справи від 07.09.2012 року, сума кредитних коштів сторонами не обумовлена, процентна ставка за їх користування визначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.09.2012 року, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://ргіvаtbаnк.uа/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов надавався Дмитренко С.М. для ознайомлення і погодження з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Матеріали справи не містять відомостей, що кошти якими відповідач користувався завдяки відкритому поточному рахунку містять ознаки кредиту.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відповідач зазначає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 червня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про наявність кредитних зобов`язань, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з вимогами чинного законодавства, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідач зазначає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наданий AT КБ «ПриватБанк» Витяг з умов і правил банківських послуг не має правового значення, оскільки останній не містить відомостей щодо виду банківського кредиту отриманого Відповідачем, а також умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали кредитний договір, а саме, встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. В обгрунтування заперечень відповідач посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідач також зазначає, що сторонами в особі Дмитренко С.М. та АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на підставі заяви-анкети від 07.09.2012 року, підписаної сторонами - не укладався, а сама заява-анкета не містить відомостей щодо існування кредитних зобов`язань.

Враховуючи відсутність обов`язку щодо виконання кредитних зобов`язань, штрафні санкції до відповідача застосовані бути не можуть.

Ухвалою суду від 25.03.2020 р. розгляд справи відкладено на 29.04.2020 р. на 14:00 год.

Ухвалою суду від 26.05.2020 р. розгляд справи призначено на 07.07.2020 р. на 11:00 год., оскільки судове засідання, призначене на 29.04.2020 р. на 14:00 год., не відбулося в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

07.07.2020 р. до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо предмету спору (вх. №7113) з доказами направлення їх позивачу, в яких відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, від 06.03.2019 р. по справі № 916/4692/15.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс 18).

Отже, позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором б/н від 07 вересня 2012 року, отримав судовий захист своїх прав згідно рішення господарського суду Полтавської області від 03.07.2014р. у справі № 917/1136/14, яким задоволено позов АТ КБ "Приватбанк" та стягнуто з фізичної особи - підприємця Дмитренка Сергія Миколайовича на користь АТ КБ "Приватбанк" 35 100,00 грн. заборгованості за кредитом, 10 062,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 627, 18 грн. пені та 2 849,25 грн. заборгованості по сплаті комісії, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за період після ухвалення судового рішення.

У такому випадку, як зазначає відповідач, кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв.

Ухвалою суду від 07.07.2020 р. розгляд справи відкладено на 06.08.2020 р. на 11:00 год.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений (поштове повідомлення в мат. справи).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Ухвала суду від 07.07.2020 р., яка направлялась відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві, і яка співпадає з місцем проживання відповідача згідно витягу з ЄДРПОУ від 10.02.2020 р., повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно п. п. 3-5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 ГПК України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

Отже, з врахуванням вищезазначеного, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні 06.08.2020 р. винесено рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

07.09.2012 р. Фізичною особою - підприємцем Дмитренко С.М. було підписано заяву, адресовану ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником всіх прав та зобов`язань якого відповідно до абз. 6 п. 1.7. Статуту (а.с.113-114) є Акціонерне товариство Коменційний Банк «Приватбанк» (позивач), про відкриття поточного рахунку (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 115). Згідно заяви відповідач приєднується до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 07.09.2012 р.

Умовами визначено, зокрема, наступне:

- при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій, або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі (п. 3.18.1.16 Умов);

- кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта (п. 3.18.1.1 Умов);

- кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплату процентів та винагороди (п. 3.18.1.3 Умов);

- банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі шляхом направлення повідомлення (п. 3.18.2.3.4 пп. а Умов);

- ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку передбаченому "Умовами і правилами надання банківських послуг", у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (п. 3.18.1.6 Умов);

- проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода") (п. 3.18.1.8 Умов);

- за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При не обнулінні дебетового сальдо з одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду з якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню. У разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань. Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня. Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (розділ 3.18.4 Умов);

- при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами пп. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3 термінів повернення кредиту, передбачених пп. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4 винагороди, передбаченого пп. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4., 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні (п. 3.18.5.1 Умов);

- нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1., 3.18.5.2., 3.18.5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом (п. 3.18.5.4 Умов).

Відповідно до укладеного Договору, позивачем було визначено відповідачу кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі - Умови), а саме: станом на 10.09.2012 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 000,00 грн., станом на 25.09.2012 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 6 000,00 грн., станом на 05.11.2012 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 26 500,00 грн., станом на 04.02.2013 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 33 100,00 грн. та станом на 26.03.2013 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 35 100,00 грн. (копія довідки наявна у матеріалах справи, а.с. 126).

На виконання умов вищезазначеного Договору відповідач отримав від позивача на його поточний рахунок № НОМЕР_1 кредитні кошти у межах встановленого ліміту.

В рішенні господарського суду Полтавської області від 03.07.2014 р. справі №917/1136/14 зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що позивач, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 35 100,00 грн., належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до п. 3.18.4.1.3 Умов та правил надання банківських послуг відповідач є таким, що прострочив грошове зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом з 26.09.2013 р. (по закінченню 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню). Прострочка виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, надає право банку змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі (п. 3.18.2.3.4 Умов).

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 20907РLXYS0BM від 28.02.2014 р., в якій вимагав погасити прострочену заборгованість у повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами кредитного договору. Проте, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України відповідач кредит не повернув, проценти та комісію за користування кредитом не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростована. Отже, строк повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, є таким, що настав.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.07.2014 р. по справі №917/1136/14 (а.с.102-104) стягнуто з Фізичної особи - підприємця Дмитренка С.М. на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 35 100,00 грн. заборгованості за кредитом, 10 062,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 26.06.2013 р. по 14.03.2014 р., 2 627,18 грн. пені за період з 02.07.2013 р. по 14.03.2014 р. та 2 849,25 грн. заборгованості по сплаті комісії за період з 26.06.2013 р. по 14.03.2014 р.

Позивач по справі № 917/1546/19 з урахуванням рішення господарського суду по справі № 917/1136/14 від 03.07.2014 р., просить стягнути з відповідача на його користь за договором б/н від 07.09.2012 р. - 317 903,72 грн., з яких 99 832,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 204 603,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 13 467,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом станом на 06.08.2019 р.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом другим гл. 71 ЦК України та не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.18.1.8 Умов та правил надання банківських послуг, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг», Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту. При належному виконанні Клієнтом зобов`язань, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг», за відсутності заперечень, за місяць до закінчення терміну обслуговування Ліміту, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк. Термін також може бути змінений Банком згідно з п. 3.18.2.3.4 цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг». Згідно ст.212, 651 ЦКУ при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань має право встановити інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою.

Згідно п. 3.18.2.3.4. Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого цим розділом «Умов та правил надання банківських послуг» Банк, на свій розсуд, має право змінити умови кредитування - зажадати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення.

В рішенні суду від 03.07.2014 р. справі №917/1136/14 зазначено, що позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 20907РLXYS0BM від 28.02.2014 р., в якій вимагав погасити прострочену заборгованість у повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами кредитного договору. Проте, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України відповідач кредит не повернув, проценти та комісію за користування кредитом не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростована. Отже, строк повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, є таким, що настав.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03.07.2014 р. справі №917/1136/14 набрало законної сили, в апеляційному чи касаційному порядку не скасоване.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішення у господарській справі стосуються правовідносин сторін, що виникли на підставі кредитного договору б/н від 07.09.2012 р., тому має преюдиціальне значення у даній справі.

Отже, банк використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати належних процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. Такими діями кредитор змінив умови основного зобов`язання.

Предметом позову у даній справі є стягнення процентів за користування кредитом за договором б/н від 07.09.2012 р., пені та комісії за користування кредитом, нарахованих банком після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто, дострокового припинення зобов`язань за кредитним договором.

Доказів продовження строку дії договору б/н від 07.09.2012 р. позивач суду не надав.

Наявність судового рішення від 03.07.2014 р. справі №917/1136/14 свідчить про зміну банком порядку, умов і строку дії кредитного договору та виключає можливість стягнення процентів за користування кредитом у судовому порядку.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за якими проценти виплачуються щомісяця, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами договору, і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за договором припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідно, відсутні підстави для застосування відповідальності у вигляді пені, яка була визначена умовами договору та комісії за користування кредитом.

Така правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), та викладених у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 р. у справі № 175/4753/15-ц та від 17.04.2019 р. у справі № 357/6149/15-ц.

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.05.2020 р. по справі № 924/1226/18 та Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження №12-142гс19).

У постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015 р. суд не враховує, оскільки Велика Палата Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц відступила від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Позивач не звертався з вимогами про стягнення з відповідача на його користь 3% річних та інфляційних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є безпідставними і такими, що задоволенню судом не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Солодюк О.В.