ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 справа № 914/1280/20

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), м. Київ

до відповідача: Приватне акціонерне товариство «Львівський холодокомбінат» (ПрАТ «Львівський холодокомбінат»), м. Львів

за участю третьої особи - 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

про: про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у загальному розмірі 26 685,81 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Цепко Ірина Степанівна - адвокат;

третя особа: не з`явився.

Представникам сторін, що з`явились в судове засідання, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 46 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу "Акорд".

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Львівський холодокомбінат" про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в розмірі 26 685,81грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2020 р. позовну заяву передано для розгляду судді Горецькій З.В.

Ухвалою суду від 02.06.2020 відкрито провадження у справі № 914/1280/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 23.06.2020.

В судовому засіданні 23.06.2020 розгляд справи відкладався на 04.08.2020.

23.06.2020 за вх. № 1443/20 відповідачем подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Розглянувши заяву про залучення третьої особи, суд дійшов висновку, про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

З метою повного і усестороннього з`ясування обставин спору, зважаючи на неявку представника позивача, у зв`язку з залученням третьої особи, для надання можливості сторонам подати всі докази, якими вони обґрунтовують свою правову позицію, суд дійшов висновку про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 04.08.2020 розгляд справи відкладено на 18.08.2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 18.08.2020 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.05.2018 року в м. Львові на вул. Городоцькій з вини ОСОБА_1 , водія ПрАТ «Львівський холодокомбінат», який керував автомобілем Renault Master з державним номерним знаком " НОМЕР_1 ", скоєно дорожньо-транспортну пригоду, а саме: не обрав безпечної швидкості руху, не дотримав безпечної дистанції, не відреагував на зміну дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем FIAT DOBLO, державний номерний знак « НОМЕР_2 », який зупинився на червоне світло світлофору попереду. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2018 у справі N 461/3856/18.

Як стверджує позивач у позовній заяві, на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілої особи ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай» згідно полісу N АК/8867386.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач здійснив регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 25 985,81 грн. що підтверджується платіжним дорученням N 992783 від 27.08.2018 р. Крім того, позивач здійснив оплату послуг аварійного комісара в розмірі 700,00 грн.

Також позивач повідомив, що 11.11.2019 рок у МТСБУ звернулось до відповідача з листом (претензією) про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат, понесених МТСБУ для встановлення розмір збитку та збору документів (700 грн.). На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ.

У зв`язку з неоплатою відповідачем регламентної виплати в розмірі 25 985,81, позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про відшкодування вказаної суми збитку.

Аргументи відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав, натоміть надав усні пояснення по суті спору. Також листом №1878 від 08.06.2018 року підтвердив факт відсутності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та зазначив, що жодних взаєморозрахунків між ПрАТ «Львівський холодокомбінат» та учасниками ДТП не здійснювалось.

Третя особа.

Проць Тарас Михайлович явку повноважного представника не забезпечив, однак в матеріалах справи міститься лист від 13.06.2018 в якому надано пояснення, що на момент вищезгаданого ДТП останній працював водієм на ПрАТ «Львівський холодокомбінат» і виконував свою роботу. Автомобіль належить ПрАТ «Львівський холодокомбінат» і питання оформлення страхових полісів віднесено до компетенції адміністрації.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

16.05.2018 року о 09 год. 01 хв. в м. Львові на вул. Городоцькій з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем RenaultMaster з державним номерним знаком " НОМЕР_1 ", скоєно дорожньо-транспортну пригоду, а саме: не обрав безпечної швидкості руху, не дотримав безпечної дистанції, не відреагував на зміну дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем FIATDOBLO, державний номерний знак « НОМЕР_2 », який зупинився на червоне світло світлофору попереду. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2018 у справі N 461/3856/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 грн.

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

В постанові Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2018 у справі N 461/3856/18 зазначено, що ОСОБА_1 є водієм ВАТ «Львівхолод», з довідки про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що автомобіль RenaultMaster з державним номерним знаком " НОМЕР_1 " належить ВАТ «Львівський холодокомбінат» за кермом якого при вчиненні ДТП перебував водій ОСОБА_1 , з клопотання про залучення третьої особи вбачається, що ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху та скоїв ДТП, чим належно не виконав своїх трудових обов`язків. ОСОБА_3 в своїх поясненнях від 13.06.2018 року зазначив, що на момент вищезгаданого ДТП працював водієм на ПрАТ «Львівський холодокомбінат» і виконував свою роботу. Відповідач не спростував обставину, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП перебувала з ним у трудових відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди RenaultMaster з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » належав ВАТ «Львівський холодокомбінат».

Автомобіль «FIAT DOBLO», з державним номерним знаком « НОМЕР_2 », станом на момент дорожньо-транспортної пригоди належав ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та не спростоване особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази існування договору страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «Renault Master», державний номерний знак « НОМЕР_1 », за участі якого сталась дорожньо-транспортна пригода 16.05.2018 року о 09 год. 01 хв. в м. Львові на вул. Городоцькій.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в була застрахована в ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай» згідно полісу N АК/8867386 строк дії якого з 02.05.2018 р. до 01.05.2019 р.

Відповідно до висновку №173 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу (КТЗ), завданої власнику транспортного засобу, складеного 16.06.2018 року судовим експертом Галамай Я.І. (свідоцтво №357 від 1997 року дійсне до 19.02.2019 р.), вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «FIATDOBLO», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на момент ДТП становить 25 985,81 грн.

На підставі заяви від 25.06.2018 р. та полісу № АК/8867386, позивач сплатив потерпілій особі 25 985,81 грн, що підтверджується платіжним дорученням №992783 від 27.08.2018 р.

ТзОВ «Експертиза» за дорученням МТСБУ від 24.05.2018 р. по справі МТСБУ №50242 виконало огляд пошкодженого КТЗ, встановлення розміру завданих збитків КТЗ та передало МТСБУ документи. Роботу виконано згідно умовами договору №2015/0009 від 10.12.2015 року. За надання вище перелічених послуг Позивачем оплачено 700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №992783 від 27.08.2018 року.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, позивач після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентною виплатою, на загальну суму 25 985,81 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Згідно з частинами 2, 3 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 6 вищезазначеної постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).

У пункті 9 вказаної постанови роз`яснено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частин 1, 4 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована.

Предметом спору у справі є стягнення МТСБУ грошових коштів в порядку регресу з власника автомобіля, водій якого визнаний винним у ДТП, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування потерпілій особі.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з п. 1.7 ст.1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Пунктом 36.2. Закону передбачено, що страховик (Моторне (транспортне) страхове бюро України) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

За змістом підпункту «а» п. 41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач обґрунтовано здійснив регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 25 985,81 грн, що підтверджується платіжним дорученням №992783 від 27.08.2018 року.

У п. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

ОСОБА_1 , визнав факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди та зазначив, що керований ним автомобіль належить ПрАТ «Львівський холодокомбінат», де станом на дату скоєння ДТП він працював, і дорожньо-транспортна пригода сталась під час безпосереднього виконання ним своїх службових обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази існування договору страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «RenaultMaster», з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », за участі якого сталась дорожньо-транспортна пригода.

Вказане не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача та третьою особою.

Як уже зазначалося, факт належності цього транспортного засобу ПрАТ «Львівський холодокомбінат підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На підставі ст. 1187 ЦК України, саме відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану діяльністю щодо використання такого транспортного засобу, на загальних підставах.

Отже, з урахуванням викладених вище положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме відповідач є особою, яка відповідальна за шкоду, заподіяну власнику «FiatDoblo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » , у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 16.05.2018 р., оскільки цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала автомобілем «RenaultMaster», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, на момент ДТП застрахована не була.

Відповідно до МТСБУ як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право зворотної вимоги (регресу), яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 25 985,81 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача вартості послуг з огляду пошкодженого КТЗ та встановлення розміру завданих збитківсумі 700,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Проведення оцінки майна є компетенцією суб`єкта оціночної діяльності, який має для цього необхідні спеціальні знання.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Нормативно-правовим актом, який безпосередньо регулює оцінку колісних транспортних засобів в Україні є Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 за №142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395 (надалі - Методика).

Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту (п. 1.2 Методики).

П. 1.4. Методики передбачено, що остання застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок.

Згідно з п. 4.1, 4.2 та 4.3 Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Позивач для визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля FIAT DOBLO, державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », залучив ТзОВ «Експертиза». Вказана юридична особа на виконання доручення МТСБУ по справі №50242, відповідно до умов договору №2015/0009 від 10.12.2015 р. виконала роботи по врегулюванню справи №50242, щодо здійснення регламентних виплат.

16.06.2018 р. між ТзОВ «Експертиза» (виконавець) та МТСБУ (замовник) підписано акт виконаних робіт згідно якого виконавець виконав роботи та передав замовнику документи в процесі врегулювання справи щодо здійснення регламентних виплат. Позивачу передано ряд документів, серед яких висновок експертної оцінки судового експерта Галамай Я.І. (свідоцтво №357 від 1997 року дійсне до 19.02.2019 р.), яким було визначено суму завданої шкоди.

ТзОВ «Експертиза», як виконавець робіт по справі МТСБУ №50242 в процесі врегулювання справи щодо здійснення регламентних виплат, виставило позивачу рахунок №1606/16 від 16.06.2018 р. на суму 700,00 грн за виконані роботи щодо врегулювання справи №50242, щодо здійснення регламентної виплати.

Отже, судом визнаються обґрунтованими, доведеними належними та достатніми доказами витрати, понесені у зв`язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу. Тому позовні вимоги в частині заявлених витрат у сумі 700,00 грн. також підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку суду надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено вірогідними, достатніми та допустимими доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, внаслідок чого суд вирішив позов задовольнити повністю.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та МесропМовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Розподіл судових витрат.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) до Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» (про стягнення заборгованості в сумі 26 685,81 грн.) - задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» (79025, м. Львів, вул. Повітряна, 2, ) на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) - борг в розмірі 26 685,81 грн., та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

3. Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено « 26» серпня 2020 р.

Суддя З.В. Горецька