ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 серпня 2020 року Справа № 903/436/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Кравчук А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Горизонт", м.Київ

до відповідача: Підприємця Рябчуна Олександра Олександровича, м.Луцьк

про стягнення 57 647 грн. 89 коп.

Без участі (виклику) представників сторін

встановив: 16.06.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №232-3 від 09.06.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Горизонт" до підприємця Рябчуна Олександра Олександровича про стягнення 62 030 грн. 00 коп., з яких 17 980 грн. 85 коп. 3% річних, 44 049 грн. 60 коп. інфляційних втрат та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту №2010812 КФ-НКЛ від 13.08.2012 зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів.

Ухвалою суду від 17.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зобов`язано позивача протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати суду: пояснення та докази щодо наявності боргу по тілу кредиту в сумі 199 500 грн. 00 коп.; підтвердження щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Після відкриття провадження у справі судом встановлено, що судовий збір сплачений позивачем на рахунок Луцького міськрайонного суду Волинської області (UA0003550), а не на рахунок Господарського суду Волинської області (UA3003550 ).

Ухвалою суду від 01.07.2020 позовну заяву №232-3 від 09.06.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Горизонт" до підприємця Рябчуна Олександра Олександровича про стягнення 62 030 грн. 00 коп. залишено без руху, зобов`язано позивача не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки заяви та подати суду докази сплати судового збору в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Ухвала суду позивачем отримана 07.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №089 від 10.07.2020 (а.с. 52).

16.07.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява №261-3 від 10.07.2020 про усунення недоліків позовної заяви та долучення платіжного доручення №1753 від 03.07.2020 на суму 2 102 грн. 00 коп., як доказ сплати судового збору. Крім того, у заяві №260-3 від 10.07.2020 про уточнення (зменшення) позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 16 710 грн. 47 коп. 3% річних, 40 937 грн. 42 коп. інфляційних втрат (а.с. 53-74).

Оскільки зменшення розміру позовних вимог - це процесуальне право позивача, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, судом прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог, виходячи з чого має місце нова загальна ціна позову - 57 647,89 грн., з якої й вирішується спір.

При цьому судом враховано, що згідно п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Ціну позову вказує позивач. Отже у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 43010, вул. Метельницького (Бринського) 4, кв. 57, м. Луцьк, Волинська обл., направлялась ухвала суду від 17.06.2020 року.

Ухвала суду повернута органами поштового зв`язку з відбитком календарного штемпелю та відміткою «Адресат вибув» (а.с. 47-50).

Відповідно до п. 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

Отже у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Враховуючи наведене, будучи обізнаним про наявність спору відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №903/436/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що сторони були належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заперечення щодо розгляду справи Господарським судом Волинської області за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи не надходили.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, встановив:

24.12.2013 рішенням Луцького міськрайонного суду по справі №161/18427/13-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до фізичної особи підприємця Рябчуна Олександра Олександровича про стягнення 200 757,81 грн. заборгованості за договором кредиту №2010812 КФ-НКЛ від 13.08.2012. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. N18 (з подальшими змінами та доповненнями), зокрема, роз`яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" суд зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином факт наявності у відповідача заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати заборгованості за кредитним договором №2010812 КФ-НКЛ від 13.08.2012 має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

12.09.2019 відбулися електронні торги/minutes of the bidding (auction) #ukr-2019-04 з продажу пулу активів 17 банків, в тому числі і активів ПАТ "Дельта Банк".

За наслідками вказаного аукціону визначено переможцем торгів ТОВ «ФК Горизонт», якого зобов`язано, зокрема, підписати договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги придбаного активу(вів) (майна) протягом 20 (двадцяти) робочих днів, з дня наступного за днем формування ЕТС протоколу електронного аукціону (а.с. 29-34).

28.10.2019 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Горизонт» (покупець) укладено договір №2067/К купівлі-продажу вимоги та майнових прав (а.с. 20-21), згідно п. 1.1 якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та включають, але не обмежуються, зокрема, право вимоги до боржників, позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів (боржники), які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1, додатку №2, до цього договору (права вимоги).

Сторони у п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору погодили, що покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) в розмірі та в порядку, визначених цим договором. Майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору. Сторони цим погоджуються, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання продавцем шляхом продажу майнових прав, визначених у даному договорі покупцю.

Згідно п. 2.1 договору сторони домовились, що за продаж майнових прав за цим договором покупець сплачує продавцеві грошові кошти в сумі 31 560 902,96 грн. (далі - ціна договору). Ціна договору сплачується покупцем продавцю в повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець.

Згідно протоколу електронних торгів від 12.09.2019 покупець повинен перерахувати АТ «Дельта Банк» 31 560 602 грн. 96 коп., які сплачені позивачем згідно платіжного доручення №43 від 04.10.2019 (а.с. 35).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та скріплення підписів печатками сторін (п. 4.6 договору).

Згідно додатків №1, №2 до договору №2067/К купівлі-продажу майнових прав від 28.10.2019 ПАТ «Дедьта Банк» передав ТОВ «ФК Горизонт», зокрема, право вимоги до ФОП Рябчуна Олександра Олександровича за кредитним договором №2010812 КФ-НКЛ від 13.08.2012 основної заборгованості в сумі 185 405,90 грн., іпотечним договором №2107 від 13.08.2012, укладеним в забезпечення виконання кредитного (а.с. 22-28).

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору №2067/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 47 Цивільного кодексу України.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 910/2489/17, відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

У разі ж якщо договором передбачено відступлення первісним кредитором права вимоги до боржника новому кредитору з обов`язком нового кредитора сплатити за це первісному кредитору відповідні грошові кошти, та не передбачено зворотного обов`язку первісного кредитора з оплати новому кредитору відповідної плати за надання грошових коштів взамін відступленої вимоги, то такий договір не може бути визнаний договором факторингу, а є за правовою природою оплатним договором відступлення права вимоги (цесії).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

За змістом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

В постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір №2067/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав підписано представниками сторін та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів, на день розгляду є чинним, предметом судового розгляду щодо його недійсності не був.

Також відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/635/18, у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

Невиконання фізичною особою-підприємцем Рябчуном О. О. взятих на себе зобов`язань стало підставою для нарахування позивачем згідно ст. 625 Цивільного кодексу України 40 937,42 грн. збитків, завданих інфляцією за період з 03.06.2017 по 03.06.2020 (включно), а також 16 710,47 грн. трьох процентів річних за період з 03.06.2017 по 03.06.2020 (з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог) та подальшого звернення кредитора до суду з позовом про стягнення цих сум.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як це визначається положеннями п.п. 1.1, 1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", грошовим, за змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов`язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов`язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Статтями 598-609 Цивільного кодексу України не встановлена в якості підстави припинення грошового зобов`язання прийняття судом рішення про стягнення боргу.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як це визначається пунктом 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", за приписом ч. 5 ст. 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Луцьким міськрайонним судом у справі №161/18247/13-ц було встановлено правову природу стягнення грошових коштів, а саме стягнення заборгованості за договором кредиту яка залишилась відповідачем неоплаченою. Докази протилежного суду не надано.

Отже чинне законодавство передбачає нарахування сум інфляційних та трьох процентів річних саме за грошовими зобов`язаннями, матеріальними втратами, тощо, відповідно позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат як способу захисту порушеного майнового права позивача згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 40 937,42 грн. інфляційних втрат та 16 710,74 грн. річних за період з 03.06.2017 по 03.06.2020 (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог), судом враховано таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" в межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що розмір заборгованості перевищує розмір відсотків річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем, а тому вимога підлягає до задоволення у визначених позивачем розмірах - в сумі 16 710,47 грн. 3% річних та 40 937,42 грн. інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рябчуна Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Горизонт» (01033, Київська обл., м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 44, офіс 104, ) 40 937 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 16 710 грн. 47 коп. 3% річних, 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 59 749 грн. 89 коп. (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот сорок дев`ять грн. 89 коп.).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук