ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2020 справа № 914/862/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворина», м. Новояворівськ Львівської області,

про стягнення 73'670,48 грн.,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники cторін:

від позивача: Мельник М.А.,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу «Акорд».

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворина» про стягнення 73'670,48 грн. заборгованості за договором поставки №156/19 від 11.02.2019 р., з яких: 55'079,20 грн. основного боргу, 7'884,50 грн. пені, 9'851,94 грн. 36% річних, 854,54 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13 квітня 2020 року справу № 914/862/20 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 14.05.2020, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі

Приймаючи до уваги продовження Кабінетом Міністрів України на усій території України карантинних заходів, суд протокольною ухвалою від 14.05.2020 відклав судове засідання на 04.06.2020. Ухвалою від 14.05.2020 Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України повідомив відповідача про дату, час і місце наступного судового засідання. При цьому суд керувався нормами п.4 ч.2 Прикінцевих положень ГПК України, згідно з яким процесуальні строки продовжуються на період карантину в силу закону, а також враховував принцип «розумного строку» тривалості провадження.

Протокольними ухвалами від 04.06.2020 та 24.06.2020 Господарський суд Львівської області відкладав судові засідання та відповідними ухвалами у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України повідомляв відповідача про дату, час і місце наступного судового суду.

17.07.2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-ІХ), у прикінцевих та перехідних положеннях якого зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020.

Ухвалою суду від 06.08.2020 судове засідання відкладено на 20.08.2020.

20.08.2020 позивач подав заяву (вх.№1964/20) про відмову від позовних вимог про стягнення 55'079,20 грн. основного боргу.

Представник позивача у судове засідання 20.08.2020 з`явився, інформував суд, що відповідач оплатив суму основного боргу 55'079,20 грн., тому позивач відмовляється від даної частини позовних вимог, розуміє правові наслідки такої відмови, а інші позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Раніше подану заяву про зменшення позовних вимог (вх.№1926/20 від 17.08.2020) просить не розглядати.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 22.04.2020, що підтверджується, що підтверджується, роздруківкою відстеження поштового відправлення із відомостей на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки явка учасників процесу у судове засідання 04.08.2020 не визнавалася обов`язковою, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, доказів поважності неявки у судове засідання та необхідності відкладення такого не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 20.08.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

11 лютого 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Яворина» укладено договір поставки №156/19, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар у порядку, визначеному умовами цього договору, та своєчасно повертати тару на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.3.2 договору постачання товару здійснюється партіями відповідно до умов п.3.1 договору. Право власності на товар переходить до покупця з моменту отримання товару покупцем або представником покупця. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем або представником покупця, відповідно до накладної. Товаросупроводжувальна документація - накладні є невід`ємною частиною договору.

Вид, кількість, асортимент товару визначається в накладних або розрахункових документах, які є невід`ємною частиною договору (п.4.1 договору).

Згідно п.5.1 договору ціна на товар зазначається постачальником у накладних та/або розрахункових документах на товар. Ціна на товар формується в українській національній валюті, включаючи ПДВ.

Загальну суму договору складає сума товару, отриманого по всім накладних та/або розрахункових документах на товар (п.5.2 договору).

Відповідно до п.6.1 договору розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або, за домовленістю сторін, готівкою через касу постачальника (з оформленням розрахункових документів).

У пункті 7.1 та 7.2 договору сторонами погоджено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день порушення термінів оплати. У випадку, якщо покупець прострочив виконання грошового зобов`язання, а саме - терміни оплати вартості, одержаного від постачальника товару він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36,00 (тридцять шість) процентів річних від простроченої суми заборгованості.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2019 р. включно, а в частині розрахунків між сторонами до повного фінансового розрахунку за товар, отриманий покупцем, за всіма накладними (партіями поставки). У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати чи змінити договір за 30 (тридцять) днів до закінчення терміну дії, цей договір вважається пролонгованим на один рік на тих самих умовах (п.8.7 договору).

На виконання умов договору ТзОВ «Партнер Дістрібьюшн» поставило відповідачу обумовлений договором товар, що підтверджується долученими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними: №НЛВ-222081 від 09.08.2019 на суму 32'235,12 грн., №НЛВ-221873 від 09.08.2019 на суму 2'265,12 грн. та №НЛВ-221928 від 09.08.2019 на суму 15'865,20 грн., №НЛВ-004055 від 14.01.2020 на суму 5'106,27 грн. ТТН підписані сторонами без зауважень.

Відповідачу 29.01.2020 та 11.02.2020 скеровувались претензії із проханням оплати заборгованості, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

На виконання своїх зобов`язань за договором відповідач оплати у строки передбачені договором не здійснив, відтак, на думку позивача, станом на момент його звернення з позовною заявою заборгованість відповідача становила 55'079,20 грн. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 7'884,50 грн. пені, 9'851,94 грн. 36% річних та 854,54 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача.

Позивач зазначив, що після звернення з позовом до суду відповідач здійснив оплату за отримай товар в сумі 55'079,20 грн., тому товариство скористалось своїм правом на відмову від позову у цій частині.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки № 156/19 від 11 лютого 2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, після звернення позивача з позовом відповідач здійснив оплату за отримай товар в сумі 55'079,20 грн., тому позивач подав заяву про відпову від позовних вимог в цій частині.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Оскільки відмова від позову не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від позову є формою реалізації її прав, з наслідками відповідних процесуальних дій позивач ознайомлений. За таких підстав відмова позивача від позову в частині стягнення основного боргу підлягає прийняттю судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 55'079,20 грн. заборгованості за договором підлягає закриттю.

Щодо стягнення 7'884,50 грн. пені, 9'851,94 грн. 36% річних та 854,54 грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У пункті 6.1 договору сторонами передбачено обов`язок покупця здійснити оплату поставленого товару протягом 7 календарних днів з дня його отримання. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем або представником покупця, відповідно до накладної.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до частин 1-3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.1 договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність - у випадку порушення покупцем термінів оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день порушення термінів оплати.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 7'702,62 грн.

Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 36 відстотків річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 36% річних (такий розмір річних передбачений у договорі) та інфляційних втрат, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає заявлена позивачем сума 36% річних у розмірі 9'851,94 грн. та 600,37 грн. інфляційних втрат, а не заявлені позивачем 854,54 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає 7'702,62 грн. пені, 600,37 грн. інфляційних втрат та 9'851,94 грн. 36% річних. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №26849 від 02.04.2020 на суму 2'102,00 грн. Законом України «Про судовий збір» вказана сума судового збору визначена мінімальною ставкою при зверненні із позовною заявою до суду. Відтак вказаний розмір судового збору застосовується судом при розподілі судових витрат щодо заявлених позивачем решти позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, оскільки судом встановлено порушення відповідачем умов договору щодо виконання грошових зобов`язань (оплата здійснена із значною затримкою, при цьому докази поважності причин такого порушення відповідач не подав), то саме неправомірні дії відповідача призвели до виникнення спору. Тому суд вбачає за можливе застосувати ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат, тому судовий збір у розмірі 2'102,00 грн. покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі у частині стягнення основного боргу у розмірі 55'079,20 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворина» (81053, Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Степана Бандери, 36; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 355, офіс 325; ) 7'702,62 грн. пені, 600,37 грн. інфляційних втрат, 9'851,94 грн. 36% річних та 2'102,00 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21.08.2020.

Суддя Б.І. Яворський