ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1691/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кравець В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" до державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 13093,67 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (далі по тексту - ДП „Адміністрація морських портів України") звернулось до господарського суду із позовною заявою до державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі по тексту - ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 13 093,67 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 11 173,14 грн., пені у розмірі 1481,37 грн., трьох відсотків річних у розмірі 247,45 грн., збитків від інфляції у розмірі 191,71 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про відшкодування витрат по утриманню засобу колективного захисту №8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. в частині оплати вартості наданих позивачем послуг.

ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" не скористалось наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі. При цьому, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Оскільки ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами.

30.07.2020р. до суду надійшло клопотання ДП „Адміністрація морських портів України" про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду даної справи, а також враховуючи можливість вирішення судом даного спору на підставі наявних в матеріалах справи документів, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для вирішення даного спору за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

02.01.2018р. між ДП „Адміністрація морських портів України" (Адміністрація) та ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (Підприємство) було укладено договір про відшкодування витрат по утриманню засобу колективного захисту №8-ВД/18/8-П-БДФ-18, відповідно до п. 1.1 якого Адміністрація забезпечує працівників Підприємства засобом колективного захисту (захисна споруда №57662) на території Білгород-Дністровського морського порту, а Підприємство частково відшкодовує витрати Адміністрації по утриманню засобу колективного захисту.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 договору №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. відшкодування витрат Адміністрації здійснюється на підставі щомісячних платежів з розрахунку 6,27 без ПДВ на місяць 1 за людину. Загальна кількість працівників визначається із середньої кількості працюючих у зміни на Підприємстві та складає 286 працівників. Відшкодування витрат Адміністрації здійснюється Підприємством на протязі 10-ти банківських днів на підставі акту про забезпечення засобом колективного захисту підписаного сторонами, до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним.

Положеннями п. 3.4 договору №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. передбачено, що у випадку прострочення однією із сторін виконання зобов`язання, винна сторона має право вимагати від іншої сторони сплатити неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов`язання за кожний день прострочення. Сплата штрафних санкцій не звільняє сторону від виконання своїх зобов`язань, передбачених договором.

Відповідно до п. 5.1 договору №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє з 01.01.2018р. по 31.12.2018р.

29.12.2018р. між ДП „Адміністрація морських портів України" та ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" було укладено додаткову угоду до договору №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р., згідно положень якої сторонами було продовжено строк дії договору до 31.12.2019р. включно.

На виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. ДП „Адміністрація морських портів України" було надано послуги щодо забезпечення працівників відповідача засобами колективного захисту, що підтверджується наступними підписаними між сторонами актами наданих послуг: №438 від 30.04.2019р. на суму 1241,46 грн., №549 від 31.05.2019р. на суму 1241,46 грн., №636 від 30.06.2019р. на суму 1241,46 грн., №737 від 31.07.2019р. на суму 1241,46 грн., №806 від 31.08.2019р. на суму 1241,46 грн., №922 від 30.09.2019р. на суму 1241,46 грн., №1002 від 31.10.2019р. на суму 1241,46 грн., №1077 від 30.11.2019р. на суму 1241,46 грн., №1138 від 31.12.2019р. на суму 1241,46 грн.

Крім того, ДП „Адміністрація морських портів України" було виставлено ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" наступні рахунки: №453 від 30.04.2019р. на суму 1241,46 грн., №562 від 31.05.2019р. на суму 1241,46 грн., №640 від 30.06.2019р. на суму 1241,46 грн., №757 від 31.07.2019р. на суму 1241,46 грн., №826 від 31.08.2019р. на суму 1241,46 грн., №946 від 30.09.2019р. на суму 1241,46 грн., №1017 від 31.10.2019р. на суму 1241,46 грн., №1095 від 30.11.2019р. на суму 1241,46 грн., №1153 від 31.12.2019р. на суму 1241,46 грн.

17.02.2020р. ДП „Адміністрація морських портів України" звернулось до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" із претензією №155/12-01-09/Вих/12, відповідно до якої позивач просив відповідача сплатити заборгованість за договором №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. у загальному розмірі 11 173,14 грн. Оскільки претензія ДП „Адміністрація морських портів України" була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач з метою захисту порушених прав звернувся до господарського суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору про забезпечення портових операторів засобами колективного захисту №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р., були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами по справі актами наданих послуг за період з квітня 2019р. по грудень 2019р. на загальну суму 11 173,14 грн. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р. не було здійснено оплати наданих позивачем послуг.

З викладених обставин, позовні вимоги ДП „Адміністрація морських портів України" до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 11 173,14 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

З посиланням на умови п. 3.4 договору №8-ВД/18/8-П-БДФ-18 від 02.01.2018р., а також приписи чинного законодавства ДП „Адміністрація морських портів України" було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 1481,37 грн., яка була розрахована позивачем по кожному із рахунків окремо протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, за рахунками №1095 від 30.11.2019р. та №1153 від 31.12.2019р. пеня була нарахована позивачем станом на 10.06.2020р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ДП „Адміністрація морських портів України" до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача пені у розмірі 1481,37 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих позивачем послуг, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" три відсотки річних у розмірі 247,45 грн. та збитки від інфляції у розмірі 191,71 грн.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ДП „Адміністрація морських портів України" до ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" шляхом присудження до стягнення на користь позивача збитків від інфляції у розмірі 191,71 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 247,45 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" до державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 11 173,14 грн., пені у розмірі 1481,37 грн., трьох відсотків річних у розмірі 247,45 грн., збитків від інфляції у розмірі 191,71 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615, 617, 901, 903, 905, 907, 978 ЦК України, ст. ст. 179, 193, 231, 232 ГК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" /67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ідентифікаційний код 01125689/ на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України" /01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ідентифікаційний код 38727770/ в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" /67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ідентифікаційний код 38728376/ суму основного боргу у розмірі 11 173,14 грн. /одинадцять тисяч сто сімдесят три грн. 14 коп./, пеню у розмірі 1 481,37 грн. /одна тисяча чотириста вісімдесят одна грн. 37 коп./, три відсотки річних у розмірі 247,45 грн. /двісті сорок сім грн. 45 коп./, збитки від інфляції у розмірі 191,71 грн. /сто дев`яносто одна грн. 71 коп./, судовий збір у розмірі 2102,00 грн. /дві тисячі сто дві грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 серпня 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна