ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020 року м. Дніпро Справа № 904/5258/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р.

( суддя Васильєв О.Ю., м. Дніпро, повний текст рішення складено 02.03.2020 р.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс",

м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця",

м. Дніпро

про стягнення 179 640, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 179 640,00 грн. збитків; 9 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2 694, 60 грн. витрат на сплату судового збору .

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 р. по справі № 904/5258/19 є необгрунтованим та безпідставним, так як судом першої інстанції не прийнятий до уваги той факт, що у Позивача взагалі відсутні підстави для подання позову так як останній не є стороною по договору на перевезення вантажу ( залізнична накладна ), а витрати понесені Позивачем на придбання деталей та ремонт вагонів в цілому сталися внаслідок розукомплектування вагонів сторонніми особами, а не з вини залізниці, при цьому оплату цих витрат ТОВ «Металургтранс» здійснило у повному обсязі, що свідчить про відсутність всіх елементів цивільного правопорушення з боку Залізниці.

Водночас, на думку Скаржника, саме Позивач має право подачі заяви до правоохоронних органів щодо розукомплектування власних вагонів для реалізації своїх прав, як потерпілої сторони, на відшкодування заподіяної майнової шкоди, враховуючи, що на підставі відповідних договорів поставки (оренди) власником (орендарем) вказаних у позові вагонів є ТОВ «Металургтранс», та відповідно до яких тільки ТОВ «Металургтранс» має право самостійно володіти, користуватися і розпоряджатися власними вантажними вагонами, та той факт, що саме ТОВ «Металургтранс» завдано майнової шкоди внаслідок розукомплектування (крадіжки) його майна, про факт якого Позивач був проінформований. В свою чергу, з боку Позивача не здійснено жодних заходів та не надано жодних доказів щодо подачі заяви до правоохоронних органів про визнання ТОВ «Металургтранс» потерпілою стороною та залучення до провадження представника потерпілої особи.

При цьому Скаржник зазначає, що всі вказані власні порожні вагони, які перевозилися Відповідачем за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати та на думку Позивача мали статус «вантажу» Відповідач доставив на станцію призначення у цілості та збереженості і видав їх одержувачу. Факту втрати або псування вантажу не було, що підтверджується відсутністю відповідних комерційних актів. Отже, Відповідач виконав свої зобов`язання по доставці порожніх вантажних власних вагонів ( вантаж на своїх осях ) до місця призначення.

Скаржник наголошує на тому, наявні всі підстави стягнення збитків саме з третіх осіб, а не з Відповідача, враховуючи той факт, що пошкодження вагонів сталося внаслідок розукомплектування вагонів Позивача сторонніми особами, Позивачем не надано жодних наявних доказів протиправної поведінки та вини Залізниці щодо незабезпечення останньою збереження цілісності приватного рухомого складу, що є порушенням ст. 74 ГПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, Господарський суд Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. по справі № 904/5258/19 не прийняв до уваги що витрати на професійну правничу допомогу є значно завищеними.

На думку Скаржника, враховуючи незначну складність справи № 904/5258/19, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи та недоведеністю затрат того часу, який вказав Позивач у Акті № 1 від 14.11.2019 р., затрати часу загальною тривалістю 15 годин є необґрунтованими та свідомо завищеними, а сума у розмірі 18 000,00 грн. заявлена Позивачем у якості гонорару адвоката є спробою покласти на Відповідача цілком неспівмірні з ціною позову витрати, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. у справі № 904/5258/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обгрунтування своїх доводів, Товариство посилається на те, що Позивач є Орендарем пошкоджених ( розукомплектованих ) вагонів, з приводу яких заявлено даний позов, а відтак у Позивача є всі підстави для звернення до суду з відповідними позовами, як власника чи орендаря відповідних вагонів. Також, Позивач наголошує на тому, що в обґрунтування позовних вимог покладено законодавство та судова практика, які регулюють правовідносини, що виникли із зазначеними в даному позові вагонами, даному випадку, окрім основної своєї функції накладні засвідчують, що технічний стан вагонів відповідає вимогам Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 р. № 17.

Зокрема, Товариство посилається на те, що суд дійшов вірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності Відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного Позивачу майна ( вагонів ), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому Відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини Відповідача.

Товариство також вказує на те, що Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Відповідача збитків, які було спричинено кожному вагону зазначеному у позовній заяві у відповідності до робіт та дій вчинених вагоноремонтним підприємством згідно Актів встановлення, Актів виконаних робіт з відповідною розшифровкою, які було виконано підприємством, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві, через ТОВ «Ремвагонторг», який в свою чергу організовував та відповідно перераховував відповідні грошові кошти ремонтному підприємству за договорами, які існують між ТОВ «Ремвагонторг» та вагоноремонтними підприємствами.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, Товариство зазначає про те, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами ( ч. 5-6 ст. 126 ГПК України ).

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. у справі № 904/5258/19 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги: сплати судового збору у сумі 4 041,90 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляіційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. у справі № 904/5258/19, на час розгляду апеляційної скарги.

Переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Металургтранс" здійснює діяльність у сфері транспортного обслуговування, зокрема, з організації перевезень залізничним транспортом, для чого використовує власні та орендовані залізничні вагони.

При здійсненні своєї господарської діяльності залізничних вагонів, Позивач уклав низку договорів з іншими господарюючими суб`єктами ( рамковий договір фінансового лізингу № 4299-FL від 04.02.2019 р., договір оренди № 63А від 24.06.2011. р., договір піднайму № 32а/16 від 05.12.2016 р., договір оренди залізничного рухомого складу № 012 від 06.02.2019 р.

Для забезпечення організації курсування власних та орендованих вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями, між ТОВ "Металургтранс" та АТ "Укрзалізниця" було укладено Договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-15103/НЮ від 09.11.2015 р.

У квітні та травні 2019 року АТ "Укрзалізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності ( оренди ) Позивача.

П. 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою договору на перевезення вантаж), який укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Між Відправником та Відповідачем були укладені договори перевезення у вигляді залізничних накладних, відповідно до яких вантажні вагони № № 55550545, 57597809, 56952385, 52366358, 64050958 прямували порожніми під завантаження до пункту призначення.

Прямуючи до пункту призначення зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження вагонів на відповідальності залізниці, вагони були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей, про що були складені відповідні акти, акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М.

Внаслідок пошкодження ( розукомплектування ) вагонів, Позивач був змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії Відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності позивача.

Згідно повідомлень форми ВУ-36М вагони були прийняті структурним підрозділом вагонного депо регіональної філії АТ "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.

Роботи з ремонту вагону на замовлення Позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг" на виконання умов укладеного договору про надання послуг № 25у/14 від 19.02.2014 р., що підтверджується відповідними актами встановлення та актами виконаних робіт.

Відповідно до вказаних актів загальна вартість ремонту спірних вагонів склала 179 640,00 грн., без ПДВ.

Згідно платіжного доручення № 10336 від 23.08.2019 р. Позивачем було сплачено на користь ТОВ "Ремвагонторг" вартість виконаного ремонту вагонів на загальну суму 421 705, 70 грн. ( в т.ч.: 179 640, 00 грн. вартість ремонту спірних вагонів ).

Позивач вважає, що оскільки пошкодження вказаних вагонів ( розукомплектація ) відбулось на шляху прямування залізничними коліями загального користування та даний вагон перебував у володінні Відповідача, тобто у період знаходження вагону на відповідальності відповідача, то збитки завдані йому саме з вини відповідача, а тому підлягають відшкодуванню останнім в повному обсязі.

При цьому Позивач посилається на положення ст. ст. 16, 22, 397, 924, 1166 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, Правила експлуатації власних вантажних вагонів, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 р. № 17.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача про стягнення збитків у розмірі 179 640,00 грн.

Причиною виникнення спору є несплата Відповідачем вказаних збитків у добровільному порядку.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог покладено висновок місцевого господарського суду, про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності Відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна - вагонів № № 55550545, 57597809, 56952385, 52366358, 64050958, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, Відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону під час його перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

За таких обставин, враховуючи наявність заперечень Відповідача щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, враховуючи якість наданих послуг місцевий господарський суд оцінив витрати Позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допмогу у розмірі 9 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову та відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

П. 2 Статуту залізниць передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

У п. 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Судом першої інстанцій встановлено і Відповідачем не заперечуються ті обставини, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" здійснювалось перевезення вантажних вагонів за залізничними накладними.

Прийняття Відповідачем до перевезення вказаних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані на станції відправлення. Тож вагони були пошкоджений від час прямування на коліях загального призначення, що було виявлено лише по його прибуттю до станції призначення.

За фактом встановлення відсутності розукомплектація деталей, вагон ивласності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М.

Роботи з ремонту вагонів на замовлення Позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг", відповідно до умов договору послуг № 25у від 19.02.2014 р. на загальну суму 179 640,00 грн., що підтверджується відповідними актами. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що вказані роботи були оплачені Позивачем.

Відповідно до пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

За змістом п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 р. № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 р. за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та ( або ) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням ( додаток 9 ), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Згідно з п. 6.4 Правил № 856 порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Таким чином, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і ними залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Ст. 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць за незбереження ( втрату, нестачу, псування і пошкодження ) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, чинне законодавство у позадоговірних ( деліктних ) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.

Разом з тим системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення ст. 74 ГПК України саме на Позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з підпунктом "в" п. 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 126 Статуту залізниць у разі самовільного використання залізницею вагонів (контейнерів), що належать підприємствам або орендовані ними, залізниця сплачує їм плату за користування, встановлену статтею 119 цього Статуту. За пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

У абзаці 2 п. 126 Статуту залізниць йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не мають істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду відхиляє недоречні аргументи Скаржника про відсутність у Позивача підстав для пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу з тих причин, що Товариство не є стороною ( вантажовідправником чи вантажоодержувачем ) за договором перевезення вантажу ( згідно із залізничною накладною), оскільки Відповідач помилково ототожнює спірні правовідносини відшкодування позадоговірної шкоди ( ст. ст. 1166, 1192 ЦК України ), які виникли між сторонами, з правовідносинами відшкодування збитків, завданих невиконанням договірного зобов`язання, які є предметом окремого правового регулювання ( ст. ст. 22, 623 ЦК України).

Водночас колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Скаржника про те, що витрати на придбання деталей та на ремонт вагонів понесено Позивачем внаслідок розукомплектування вагонів і крадіжки деталей сторонніми особами, а не з вини Відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту "е" п. 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Як наслідок, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.

У свою чергу вичерпний перелік форс-мажорних обставин міститься у ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" і до цього переліку не включено такі кримінальні правопорушення (злочини) як крадіжка майна.

Крім того, у разі встановлення винних осіб у пошкодженні спірних вагонів у порядку кримінального судочинства та набрання вироком законної сили, Перевізник як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи достеменно встановлені місцевим господарськими судами обставини про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності Відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості ( схоронності ) належного Позивачу майна ( вагонів ), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, вини Перевізника та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи Скаржника про ненадання Позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки та вини Укрзалізниці у незабезпеченні збереження цілісності приватного рухомого складу, натомість складання комерційних актів за фактом розукомплектування спірних порожніх вагонів як вантажу є обов`язковим, з огляду на таке.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а)невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Отже, за змістом п. 129 Статуту залізниць комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагону, натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, а складання зазначених актів (форми ВУ-25М) підтверджується матеріалами справи.

Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 р. у справі № 910/5827/19.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

За приписами ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність усіх передбачених законом елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для покладання на АТ "Українська залізниця" відповідальності у виді відшкодування позадоговірної шкоди.

За таких обставин висновок господарського суду попередньої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, є законними та обґрунтованими.

Щодо заперечення Скаржника стосовно стягнутої судом першої інстанції суми витрат на професійну правничу допомогу, яку Відповідач вважає необгрунтованою та свідомо завищеною, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 вказаної статті ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем було заявлено про стягнення з Відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу Позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01/08/19 від 01.08.2019 р. ( укладений між Позивачем та адвокатським об`єднанням "Снарк" ), додаткову угоду № 11 від 17.10.2019 р. до цього договору, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.11.2019 р. , свідоцтво про право заняття адвокатською діяльність № 1321 від 09.1.2004 р. на ім`я адвоката Федорова О.М., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльність № 1362 від 24.01.2011 р. на ім`я адвоката Первун Т.І. та платіжне доручення № 10696 від 08.11.2019 р. про сплату на користь адвокатського об`єднання "Снарк" 18 000, 00 грн. за юридичну допомогу.

З матеріалів справи також вбачається, що Відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу - вважаючи їх завищеними, посилаючись на те, що ТОВ "Металургтранс" систематично звертається з ідентичними позовними заявами до залізниці про відшкодування збитків і отримує правову допомогу від Адвокатського об`єднання "Снарк", а тому підготовка та ведення даної справи не є складним. Надання правової допомоги у даній справі не потребувало надмірного обсягу юридичної та технічної роботи.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд погодився із вказаними доводами Відповідача, враховуючи наявність заперечень Відповідача щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність ( з правової точки зору ) справи, короткий термін розгляду справи ( оскільки справа слухається в порядку спрощеного позовного провадження) , незначну ціну позову по цій справі; суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зменшення розміру витрат Позивача на послуги адвоката, які підлягають стягненню з Відповідача, до 9 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, суд зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням Відповідача.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. у справі № 904/5258/19 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" .

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 р. у справі № 904/5258/19, зупинену ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2020 р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус