ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Справа№ 925/54/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 17.08.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП",

на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.06.2020, повний текст складено 16.06.2020,

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2020 у межах виконавчого провадження №61425561,

у справі №925/54/18 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.06.2020 у справі №925/54/18 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» №20 від 02.04.2020 (вх. №71/20 від 07.04.2020) на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. про опис та арешт майн (коштів) боржника від 11.03.2020 у межах виконавчого провадження №61425561 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що при вчиненні виконавчих дій щодо складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника державним виконавцем дотримано вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Місцевий господарський суд відмовив також і в задоволенні скарги в частині зупинення виконавчого провадження, оскільки ці дії не належать до його компетенції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.06.2020 у справі №925/54/18 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити повністю.

Скаржник не погодився з ухвалою про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця, просив ухвалу скасувати, у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Боржник вважає, що державним виконавцем не дотримано вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 10 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Крім того, вказав на порушення норм процесуального права,зазначаючи про те, що судом безпідставно відхилено клопотання товариства про відкладення розгляду справи, чим порушено його право взяти участь у судовому засіданні та надати свої пояснення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця. Вказав на те, що постанова про опис та арешт майна боржника є правомірною, винесенна без порушення ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 апеляційну скаргу відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.06.2020 у справі №925/54/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.06.2020 у справі №925/54/18. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги призначен на 17.08.2020 на 15:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 12.08.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 12.08.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Явка представників сторін.

В судове засідання 17.08.2020 з`явився представник Національного банку України та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Представники ТОВ "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" (скаржника) та ПАТ "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива" не з`явились, про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення. Про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Окремо, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що ТОВ "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП", яке є ініціатором апеляційного оскарження, враховуючи вимоги ч.1 ст. 43 ГПК України, з метою дотримання своїх процесуальних прав, має стежити за рухом справи, як шляхом отримання кореспонденції ним або уповноваженим представником, так і за допомогою офіційних джерел, зокрема, ЄДРСР, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу.

До судового засідання від 17.08.2020 через відділ документального забезпечення суду від ТОВ "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" (скаржника) надійшло клопотання, подане нарочно, про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на те, що адвокати Адвокатського об`єднання «Екселенс Креатівіті Траст Ло» з якими відповідачем укладено договір про надання професійної правничої допомоги не можуть взяти участь у даному судовому засіданні через зайнятість адвокатів в інших судових засіданнях.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до вимог статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання про відкладення, колегія суддів, врахувавши ч. 12 ст. 270 ГПК України, дійшла висновку відмовити в його задоволенні, оскільки в обґрунтування свого клопотання скаржником не було надано доказів поважності причин нез`явлення до суду, у тому числі, що підтверджують зайнятість усіх адвокатів у інших судових засідання. Водночас, вказане клопотання про відкладення підписано директором скаржника, який у відповідності до ст. 56 ГПК України не був позбавлений можливості здійснити участь у засіданні особисто. До того ж явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, про що учасників справи також було повідомлено ухвалою від 14.07.2020.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність заперечень представника банку та Міністерства юстиції України, дійшов висновку про здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами справи за відсутності представників відповідача (скаржника) та третьої особи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Так, рішенням суду від 17.12.2018 у справі №925/54/18 позовні вимоги НБУ до ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива" (далі - ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива") задоволено:

у рахунок погашення заборгованості ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" перед НБУ за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 (із змінами та доповненнями) у загальній сумі 2 135 863 013,70грн, з яких 2 000 000 000,00грн - заборгованість за кредитом та 135 863 013,70грн - проценти за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2014, укладеного між НБУ та ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" на нерухоме майно: нежитлові будівлі - пташники за літерами: Б -1725,1кв.м, В - 1725,1кв.м, Г - 1254,7кв.м, Д - 1254,7кв.м, Ж - 1463,5кв.м, З - 1429,5кв.м, К - 1443,5кв.м, Л - 1446,5кв.м, М - 827,3кв.м, Н - 866,5кв.м, О - 862,8кв.м, П - 1479,2кв.м, загальною площею 15 778,4кв.м., які розташовані за адресою: Київська область, Рокитнянський район, с.Телешівка, вул. Малинова, 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" та з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

стягнуто з ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" на користь НБУ 1 762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

18.02.2020 після набрання рішенням законної сили судом було видано відповідний наказ в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого 02.03.2020 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №61425561 (а.с. 198 т. 1).

02.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Агросоюз-РП" (далі - скаржник, ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" звернулось із скаргою №20 (вх. №71/20 від 07.04.2020), в якій зокрема, просив суд:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. (далі - державний виконавець) щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2020 у межах виконавчого провадження №61425561 неправомірними;

- визнати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2020, винесену державним виконавцем у межах виконавчого провадження №61425561 неправомірною;

- зобов`язати державного виконавця, який здійснює заходи примусового виконання рішення у межах виконавчого провадження №61425561 скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2020;

- зупинити стягнення на підставі наказу №925/54/18 від 18.02.2019, виданого судом, у виконавчому провадженні №61425561.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимог Закону України "Про виконавче провадження" в частині повідомлення ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" про те, що нею планується проведення опису майна скаржника 11.03.2020.

Крім того, боржник вказав, що у зв`язку із введенням на території України постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19" (далі - постанова №211) карантину у період з 12.03.2020 по 03.04.2020, директором ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" було видано наказ від 11.03.2020 про заборону відвідування підприємства сторонніми особами, а тому, державному виконавцю було відмовлено у відвіданні території підприємства. Однак, не зважаючи на вказані обставини державним виконавцем все ж таки було проведено опис майна та накладено арешт.

Також, боржник зазначив про порушення державним виконавцем вимог п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція) та п. 2 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" в частині не зазначення у постанові від 11.03.2020 індивідуальних ознак щодо кожного з об`єктів. Посилається на те, що у відповідній поставі відсутні відмітка про роз`яснення зберігачеві майна його обов`язків із збереження майна та не вказано паспортні дані понятих, які були присутні при описі майна. За таких обставин, просить скаргу задовольнити.

Правовими підставами для задоволення скарги зазначив п. 2 ч. 5 ст. 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання.

Статтею 326 ГПК України містить імперативний припис про те, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародники договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки виконавців. В тому числі, ч. 1 ст. 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 зазначеної статті Закону, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статей 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та аналогічна норма міститься у ст. 339 ГПК України).

Як зазначалось вище, підставами для задоволення скарги, на думку ТОВ "ІК "Агросоюз-РП", є те, що державним виконавцем не було повідомлено боржника про проведення опису майна 11.03.2020 та в оскаржуваній постанові не зазначено, зокрема, індивідуальних ознак щодо кожного із об`єктів. До того ж, доступ до відповідних приміщень був обмежений, у зв`язку із введенням на території України карантину, а тому державний виконавець не могла потрапити на територію підприємства та здійснити опис.

Надаючи оцінку доводам боржника суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

На виконання зазначених вимог закону, державним виконавцем здійснено виїзд за місцезнаходженням майна ТОВ "ІК "Агросоюз-РП", яке розташоване за адресою: Київська область, Рокитнянський район, с. Телешівка, вул. Малинова, 1, з метою вчинення відповідних виконавчих дій.

У свою чергу, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, брати участь у вчиненні виконавчих дій (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Водночас, боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення та допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій (п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Як зазначає скаржник у своїй скарзі, державному виконавцю було відмовлено у відвіданні території ТОВ "ІК "Агросоюз-РП", оскільки 11.03.2020 останнім видано наказ №2, яким з 11.03.2020, у зв`язку із введенням на території України карантину постановою КМУ №211, зокрема, заборонено вхід (в`їзд) на територію об`єктів, які належать боржнику, будь-яких осіб (транспортних засобів) без відома та дозволу директора ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" (а.с. 22 т. 1).

Наведені доводи скаржника правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки як зазначалось вище, карантин в Україні, відповідно до постанови КМУ №211, було введено 12.03.2020. Водночас, в абз. 3 п. 1 вказаної постанови визначено, що заборонено, зокрема, проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Що стосується аргументів скаржника як підстави визнання неправомірною постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника про те, що державним виконавцем не було повідомлено боржника про проведення опису майна 11.03.2020, колегія суддів їх оцінює критично та не приймає до уваги.

Суд апеляційної інстанції констатує, що за ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій.

В той же час, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт.

Дослідженні судом матеріали справи, свідчать про те, що дії виконавця щодо опису та арешту майна відповідають вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Неучасть боржника в процедурі опису майна не є підставою для визнання цієї виконавчої дії неправомірною та скасування постанови про опис та арешт майна боржника.

В цій частині колегією суддів також прийнято до уваги висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №904/1069/18, у якій Верховний Суд констатував, що за ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій. При цьому, відсутність боржника при проведені опису майна не може бути перешкодою для проведення такого опису.

Таким чином в цій частині правильними є висновки суду першої інстанції, що з врахуванням того, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить прямої норми щодо обов`язкового повідомлення боржника про проведення опису майна, а лише загальне правило про право боржника на участь у проведенні виконавчих дій, то посилання скаржника на те, що його заздалегідь не було повідомлення про те, що державним виконавцем планується проведення виконавчих дій є безпідставним.

Судом першої інстанції також обґрунтовано відхилено доводи скаржника про те, що в оскаржуваній постанові від 11.03.2020 не зазначено, зокрема, індивідуальних ознак щодо кожного із об`єктів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, зокрема, шляхом винесення постанов.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови, зокрема, про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди (п. 2 абз. 3 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Водночас, у п. 10 розділу VIII Інструкції зазначено, що у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані, зокрема, назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо).

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, суд зазначає, що у п. 1 останньої "описати та накласти арешт на майно" вказано: «нерухоме майно: нежитлові будівлі - пташники за літерами Б -1725,1 кв.м.; В - 1725,1 кв.м.; Г - 1254,7кв.м.; Д - 1254,7 кв.м.; Ж - 1463,5кв.м.; З - 1429,5кв.м.; К - 1443,5кв.м.; Л - 1446,5кв.м.; М - 827,3кв.м.; О-862,8кв.м.; П - 1479,2кв.м.; загальною площею 15 778,4кв.м., які розташовані за адресою: Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Телешівка, вул. Малинова, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37). Матеріали нежитлових будівель-пташників - цегла та частково залізобетонні панелі блоки. На будівлях ворота - металеві; покриття - шифер» (а.с. 246-249 т. 1 (с)).

У свою чергу, скаржником не було надано ані суду, ані державному виконавцю доказів фактичної зміни загальної площі об`єкту нерухомого майна або площі кожного з приміщень.

Отже, при винесенні відповідної постанови державним виконавцем було дотримано вимоги ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначено усі необхідні відомості щодо нерухомого майна.

Між тим, посилання скаржника на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено відомостей щодо кольору, ступеню зносу, кількості поверхів тощо не можуть бути підставою для скасування такої постанови, позаяк безпосереднє ознайомлення з об`єктом в першу чергу проводиться під час оцінки майна із забезпеченням доступу до нього суб`єкту оціночної діяльності, яким державний виконавець не є.

До того ж, проведення виконавцем опису майна боржника за відсутності боржника без доступу до приміщення не є перешкодою для проведення опису, оскільки нормами Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено обов`язкове проникнення виконавця до приміщення, яке підлягає опису.

При цьому, якщо боржник вважає, що опис майна здійснено неповно, він не позбавлений права подати відповідне клопотання державному виконавцю про усунення цих неточностей, яке буде розглянуто відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неучасть боржника в процедурі опису майна не є підставою для визнання цієї виконавчої дії неправомірною, а доводи скаржника про порушення державним виконавцем ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" в частині повноти постанови від 11.03.2020 спростовуються вищевказаними обставинами.

Серед іншого, скаржник зазначив про те, що у постанові від 11.03.2020 відсутня відмітка про роз`яснення зберігачеві майна його обов`язків із збереження майна, особи понятих не ідентифіковані (відсутні паспортні дані) та невідомо ким здійснений запис "відсутні" в розділі "зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі".

Відповідно до п. 10 розділу VIII Інструкції, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані, зокрема, відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, судом встановлено, що у п. 2 останньої зазначено про заборону псування, пошкодження, відчуження та вчинення інших дій, що призведуть до псування чи зменшення ціни майна.

Крім того, у вказаній постанові міститься попередження зберігача майна про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що свідчить підпис представника НБУ Кирилюка А.І. на вказаній постанові.

Отже, державним виконавцем було дотримано вимог п. 10 розділу VIII Інструкції. Доказів протилежного скаржником суду надано не було.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постанова про опис та арешт майна боржника складена у присутності понятих та містить їх підписи.

Згідно із ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов`язковою, зокрема, у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення. Понятий зобов`язаний засвідчити факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові (п. 10 розділу VIII Інструкції).

Проаналізувавши положення ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 10 розділу VIII Інструкції, вбачається, що останні не вимагають обов`язкового зазначення паспортних даних понятих, а лише засвідчення понятим факту, змісту і результату виконавчих дій, під час здійснення яких він був присутній.

Так, із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відповідні виконавчі дії проводились у присутності понятих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які своїм підписом засвідчили факт вчинення виконавчих дій під час проведення яких вони були присутні.

За таких обставин, посилання скаржника на відсутність ідентифікуючих даних понятих обґрунтовано відхилено скаржником.

Крім того, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі (п. 10 розділу VIII Інструкції).

Так, у розділі постанови від 11.03.2020 "зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі" зазначено "відсутні".

Як зазначалось вище, постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника виноситься держаним виконавцем, а відтак посилання ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" на те, що невідомо ким здійснений відповідний запис є необґрунтованим.

Інших підстав щодо неправомірності вчинення державним виконавцем дій в частині опису та арешту майна, та винесення відповідної постанови від 11.03.2020 у межах виконавчого провадження №61425561, а також доказів на їх обґрунтування скаржником суду не наведено та не подано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про опис та арешт майна боржника від 11.03.2020 і задоволення скарги боржника на дії державного виконавця.

Доводи скаржника про неправильне застосування судами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 10 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Серед іншого, колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду про відмову також і в задоволенні скарги в частині зупинення стягнення на підставі наказу №925/54/18 від 18.02.2019, виданого судом, у виконавчому провадженні №61425561, оскільки ці дії не належать до його компетенції.

Між тим, з цього приводу колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає зупинення вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Ці обставини відсутні в цій справі.

Вирішуючи питання щодо зупинення вчинення виконавчих дій, необхідно виходити з того, що відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. (ч. 2 ст. 18 ГПК України).

Таким чином, законодавство передбачає обов`язковість виконання рішення всіма особами приватного та публічного права у порядок та спосіб визначеним законом, крім випадків коли законодавство встановлює обмеження.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено підстав надання суду повноважень для зупинення реалізації майна чи зупинення вчинення виконавчих дій.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Як зазначалось вище, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Порядок зупинення виконання судового рішення встановлений ст. 332 ГПК України, згідно ч. 1 якої, суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Отже, зупинення виконання судового рішення віднесено до повноважень суду касаційної інстанції, а відтак, у даному випадку підстав для задоволення відповідного клопотання немає.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в той же час, невиконання судових рішень нівелює принцип обов`язковості виконання судових рішень.

З огляду на всі обставини в сукупності, беручи до уваги принцип обов`язковості виконання судових рішень, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника.

Твердження скаржника у доводах апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки відхилено клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи, у зв`язку із наявними карантинними заходами, значною територіальною віддаленістю місця перебування представника ТОВ "ІК "Агросоюз-РП" від суду, за оцінкою колегії суддів не заслуговують на увагу.

Так, ухвалою від 27.04.2020, за клопотаннями ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» розгляд скарги було відкладено. Ухвалою від 25.05.2020, аналогічне клопотання ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» було відхилено, однак у судовому засіданні судом оголошено перерву. При цьому, у вказаній ухвалі судом попереджено учасників справи про неприпустимість зловживання процесуальними правами, визначених у ст. 42 ГПК України. Звернуто увагу ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» на те, що у разі неявки у судове засідання без поважних на те причин, скарга буде розглянута без його участі.

У поданому клопотанні про відкладення від №40 від 09.06.2020 (вх. №11332/20), яке суд відхилив, скаржник послався на введення на території України карантинних заходів. Дійсно, на момент винесення ухвали судом на всій території України було установлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020. Однак, скаржник не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності з 11.05.2020, послаблено карантинні заходи, зокрема дозволено діяльність адвокатів. (Підпункт 8 пункту 2 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 343 від 04.05.2020).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 установлено також послаблення карантинних заходів, серед яких з 25 травня 2020 року дозволено перевезення пасажирів метрополітенами, та з 1 червня 2020 року пасажирські перевезення залізничним та автомобільним транспортом в усіх видах сполучення.

До того ж, враховуючи приписи ст. 197 ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку. Такого клопотання представником ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заявлено не було.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що в цій частині порушення вимог процесуального закону, з огляду на докази належного повідомлення товариства про дату та час судового засідання, в даному випадку не встановлено.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним у скарзі на дії державного виконавця та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом.

Оскаржена ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки.

Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої істанції обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, колегія суддів погоджується з виконанням судом першої інстанції обов`язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування ухвали суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження відповідача є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі №925/54/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 18.08.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков