РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2020Справа № 910/2347/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Денисевича А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 52998,39 грн,

за участі представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Абросімов Д.О. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 52998,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2017 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, що не є предметом застави №06-PR/01-069-00092 предметом якого є транспортний засіб «Renault Lodgy» д.н.з. НОМЕР_1 . 05.01.2018 у місті Києві по просп. В. Маяковського буд. 60/10, вищезазначений транспортний засіб було пошкоджено внаслідок падіння дротів електромереж на проїжджу частину. Позивачем на виконання взятих на себе зобов`язань було виплачено страхове відшкодування в розмірі 52998,39 грн, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 52998,39 грн сплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 06.03.2020, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 16.03.2020 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 24.03.2020. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 20.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 призначено розгляд справи №910/2347/20 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 52998,39 грн за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Відповідачі у поданому до суду відзиві на позов в повному обсязі заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши що позивачем у поданому до суду позові не доведено вини відповідача у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Також відповідач вказав, що заявлена до стягнення сума збитків непідтверджена належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими.

Представник позивача в судове засідання 13.08.2020 не з`явився, разом з тим, в ході розгляду справи останнім, через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання у якому позивач зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності уповноваженого представника, а також що позивач в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.08.2020 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Також, в ході розгляду справи, в судовому засіданні 23.07.2020, представник відповідача повідомив, що контактні мережі тролейбусної лінії, що знаходяться по просп. Маяковського, 60/10 у місті Києві перебувають на балансі Відокремленого підрозділу «Служба енергетичного забезпечення та зв`язку» КП «Киїпастранс» та в період з 01.01.2017 по 05.01.2018 випадків пошкодження контактної мережі пошкоджено не було, про що відповідачем через канцелярію суду було подано відповідні пояснення.

Разом з тим, на запитання суду: «Чи мало місце пошкодження контактної мережі в період, починаючи з 05.01.2018?», представник відповідача однозначної відповіді надати не зміг. В той же час в судовому засіданні, на підставі пояснень наданих представником відповідача, судом було встановлено, що надана відповідачем інформація про не пошкодження спірної контактної лінії не включає в себе 05.01.2018 (дату спірної ДТП), оскільки не місить інформації, щодо включення кінцевої дати до періоду, а також за відсутності інформації про стан контактної лінії в подальшому.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, наданих в ході розгляду справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.10.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави №06-PR/01-069-00092, за умовами якого застраховано автомобіль марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2018 на проспекті Володимира Маяковського 60/10 в Деснянському районі міста Києва сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої було пошкоджено застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант» автомобіль марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Зазначені обставини, зокрема, підтверджуються наявною в матеріалах справи Довідкою про ДТП №499884, з якої вбачається, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок наявності перешкод на проїзній частині.

З наявної в матеріалах справи копії пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 05.01.2018 о 18 год. 28 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 в місті Києві по просп. Маяковського зі сторони вул. Сабурова в сторону вул. Милославська проїжджаючи кільце побачим падіння предмету та відчув удар по автомобілю. Одразу після зіткнення водієм було оглянуто місце ДТП та виявлено пошкодження транспортного засобу, поряд з яким на дорозі лежали дроти з трійником. Згідно пояснень ОСОБА_2 , останній рухався із дозволеною швидкістю, уникнути ДТП не було можливості з огляду на падіння дротів прямо на автомобіль.

Зазначені в поясненнях обставини також підтверджується наявними в матеріалах справи фотокопіями місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави №06-PR/01-069-00092 від 26.10.2017, на підставі страхових актів №СТ/18/0007 від 19.02.2018 та №СТ/18/0007/1 від 05.04.2018, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірах 40000 грн та 12998,39 грн відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №ID-103199 від 21/02/2018 та №ID-104729 від 05.04.2018.

Виходячи зі змісту ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави №06-PR/01-069-00092 від 26.10.2017, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, норми статей 1166, 1187, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності господарського процесу, на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні джерелом підвищеної небезпеки шкоди не покладається, він лише повинен доказати факт завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними діями або бездіяльністю, її розмір та наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, довідки про дорожньо-транспортну пригоду, пояснень особи потерпілої внаслідок розглядуваної ДТП та фотокопій місця пригоди, саме внаслідок незабезпечення належного утримання контактної мережі тролейбусної лінії стався обрив проводів, які в результаті падіння пошкодили транспортний засіб.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що контактні мережі тролейбусної лінії, що знаходяться по просп. Маяковського, 60/10 у місті Києві перебувають на балансі Відокремленого підрозділу «Служба енергетичного забезпечення та зв`язку» КП «Киїпастранс». Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією Листа №2716 від 20.09.2019 Комунального підприємства «Київпастранс», а також наданими представником відповідача поясненнями в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи приписи чинного законодавства, та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок вказаної ДТП покладається саме на Комунальне підприємство «Київпастранс», як особу на балансі відокремленого підрозділу якої перебуває контактна мережа тролейбусної лінії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи в повному обсязі підтверджують доводи позивача, щодо завдання відповідачем шкоди в розмірі 52998,39 грн, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано витяг з Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 укладеного із адвокатом Грідіним Володимиром Володимировичем, Завдання-доручення №33 від 19.12.2019, Акт прийому-передачі від 03.02.2020, Детальний розрахунок та опис робіт від 03.02.2020, а також платіжне доручення №10859 від 20.12.2020 на суму 5000 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими.

Так, дослідивши матеріали справи та враховуючи категорію складності справи, в межах якої позивачем отримано адвокатські послуги, об`єм роботи проведеної адвокатом під час розгляду даної справи, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати позивача з оплати професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) 52998 (п`ятдесят двi тисячi дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 39 коп. страхового відшкодування, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (двi тисячi сто дві) грн та 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 21.08.2020

Суддя Я.В. Маринченко