ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Справа№ 927/965/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: Пронюк В.Я.,

відповідача: не з`явилися,

розглянувши апеляційні скарги

Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020

(повний текст підписано 04.02.2020)

у справі № 927/965/19 (суддя Лавриненко Л.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області

про стягнення 466.039,67 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі №927/965/19 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з КП "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 171.684,48 грн пені, 30.061,55 грн 3% річних, 107.075,45 грн інфляційних втрат та 4.632,33 грн судового збору.

У позові в частині стягнення 56.442,46 грн 3% річних та 100.775,73 грн інфляційних втрат відмовлено.

У задоволенні клопотання КП "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 10% відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач та відповідач, підписавши та виконавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, погодились зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, а спірна заборгованість у визначеній судом частині підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись з прийнятим рішенням, КП "Прилукитепловодопостачання" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відхилення клопотання щодо зменшення розміру пені та прийняти нове рішення, яким клопотання відповідача про зменшення розміру пені задовольнити.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 апеляційну скаргу КП "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області залишено без руху; зобов`язано КП "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Також не погодившись із прийнятим рішенням місцевого суду, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду в частині відмови у позові скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 05.03.2020 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без руху, зобов`язано АТ "НАК "Нафтогаз України" усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

10.03.2020 від КП "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області надійшла заява з доданими доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Прилукитепловодопостачання" розгляд справи призначено на 06.04.2020.

23.03.2020 від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доданими до неї доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому чинним законодавством порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі №927/965/19 не відбудеться 06.04.2020; розгляд справи призначено на 04.05.2020

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі № 927/965/19; вирішено здійснювати розгляд апеляційних скарг КП "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області та АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі № 927/965/19 в одному апеляційному провадженні, розгляд справи призначено на 04.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 відкладено судове засідання на 14.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 відкладено судове засідання на 10.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 відкладено судове засідання на 13.07.2020.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Демидової А.М.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 прийнято апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі №927/965/19 до провадження у визначеному складі суду, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 відкладено судове засідання на 17.08.2020.

Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що згідно з пунктом 6.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 сторони погодили, що підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. Також пунктом 8.3 договору сторони погодили, що з урахуванням пункту п. 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що:

- відповідач використовує природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;

- заборгованість населення за отриману теплову енергію перед КП "Прилукитепловодопостачання" становить 27.184,0 тис. грн;

- відповідач надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому основним джерелом доходу підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги споживачам;

- внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів за отримані послуги підприємство не спроможне своєчасно розрахуватися за спожитий природний газ;

- підприємство (відповідач) є збитковим, що підтверджується балансом на 30.09.2019 (збитки відповідача склали 30.892,0 тис. грн);

- заборгованість держави з різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії населенню становить 27.278,4 тис. грн.;

- КП "Прилукитепловодопостачання" самостійно не визначає порядку розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, оплата з такого рахунка відповідних послуг, у тому числі послуг з постачання природного газу, залежить від суми коштів, які надійшли від споживачів.

У судовому засіданні 17.08.2020 представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 23.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Прилукитепловодопостачання" (споживач) був укладений договір №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" змінено тип Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044 "Питання публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" шляхом виключення слова "публічного" у назві та пункті 1 постанови; статут Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затверджений абзацом другим пункту 1 зазначеної постанови, викладено в новій редакції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226) затверджено Статут акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно з яким: тип компанії - приватне акціонерне товариство, повне найменування українською мовою - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Таким чином, позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є стороною договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 і йому належать права та обов`язки постачальника, які виникли на підставі даного договору.

Відповідно до пп. 1.1 - 1.4 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, з урахуванням п. п. 1, 2 додаткової угоди №1 від 23.01.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 2.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 9.200,0 тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень - 600; листопад - 1350; грудень - 1850; IV квартал 2016 року - 3800; січень - 2000; лютий - 1800; березень - 1600; І квартал 2017 року - 5400.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39 п. 2.1 договору доповнено абзацом у такій редакції: постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 1.110,0 тис. куб. м, у тому числі по місяцях (тис. куб. м): квітень - 260; травень - 200; червень - 150; ІІ квартал - 610; липень - 150; серпень - 150; вересень - 200; ІІІ квартал - 500.

Відповідно до розділу 12 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У пунктах 2 додаткової угоди №2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39 сторони дійшли згоди, що договір діє в частині реалізації природного газу відповідно з 01.10.2016 до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підтвердження факту виконання умов договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 позивач надав до матеріалів справи копії актів приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2016 на суму 3.938.651,44 грн; від 30.11.2016 на суму 7.840.979,17 грн; від 31.12.2016 на суму 9.633.246,88 грн, від 31.01.2017 на суму 11.884.942,66 грн, від 28.02.2017 на суму 8.091.485,21 грн, від 31.03.2017 на суму 5.330.593,42 грн, від 30.04.2017 на суму 569.466,66 грн, підписані сторонами та скріплені печатками сторін, які підтверджують передачу позивачем відповідачу за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 природного газу на загальну суму 47.289.365,44 грн (т. 1 а. с. 38-44).

Враховуючи викладені обставини, а також відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту отримання від позивача природного газу за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 на загальну суму 47.289.365,44 грн, суд вважає, що позивач довів та підтвердив матеріалами справи факт передачі відповідачу природного газу за вказаний період на загальну суму 47.289.365,44 грн за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п. 6.2 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законом порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних, нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійсняється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою, на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі (п. 6.4 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, за вказаними вище актами приймання-передачі природного газу відповідач зобов`язаний був розрахуватись у такі строки: від 31.10.2016 на суму 3.938.651,44 грн - до 25.11.2016 включно; від 30.11.2016 на суму 7.840.979,17 грн - до 26.12.2016 включно (25.12.2016 - вихідний); від 31.12.2016 на суму 9.633.246,88 грн - до 25.01.2017 включно; від 31.01.2017 на суму 11.884.942,66 грн - до 27.02.2017 включно (25.02.2017, 26.02.2017 - вихідні), від 28.02.2017 на суму 8.091.485,21 грн - до 27.03.2017 включно (25.03.2017, 26.03.2017 - вихідні); від 31.03.2017 на суму 5.330.593,42 грн - до 25.04.2017 включно; від 30.04.2017 на суму 569.466,66 грн - до 25.05.2017 включно.

Відповідач за отриманий за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 у спірному періоді розрахувався у повному обсязі, а саме: за газ, спожитий у жовтні 2016 року, - 16.12.2016, за газ, спожитий у листопаді 2016 року, - 17.01.2017, за газ, спожитий у грудні 2016 року, - 28.02.2017, за газ, спожитий у січні 2017 року, - 11.04.2017, за газ, спожитий у лютому 2017 року, - 12.06.2016, за газ, спожитий у березні 2017 року, - 22.09.2017, за газ, спожитий у квітні 2017 року, - 17.11.2017, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т. 1 а. с. 16-37) та виписок з особового рахунку позивача за період з 16.12.2016 по 17.11.2017 (т. 1 а. с. 49-196).

Відтак, відповідач у повному обсязі здійснив оплату за газ, отриманий за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, у розмірі 47.289.365,44 грн.

У сторін відсутні розбіжності щодо обсягу, вартості отриманого газу, сум та дат платежів, здійснених відповідачем за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 та додаткових угод до нього.

Водночас позивач вказує, що оплата за спожитий газ здійснювалась відповідачем з порушенням строків, визначених п. 6.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, а саме:

- за газ, спожитий у жовтні 2016 року, повна оплата була здійснена відповідачем 16.12.2016, прострочка оплати з 26.11.2016 по 15.12.2016;

- за газ, спожитий у листопаді 2016 року, повна оплата була здійснена відповідачем 17.01.2017, прострочка з 27.12.2016 по 16.01.2017;

- за газ, спожитий у грудні 2016, року повна оплата була здійснена відповідачем 28.02.2017, прострочка оплати з 26.01.2017 по 27.02.2017;

- за газ, спожитий у січні 2017 року, повна оплата була здійснена відповідачем 11.04.2017, прострочка оплати з 28.02.2017 по 10.04.2017;

- за газ, спожитий у лютому 2017 року, повна оплата була здійснена відповідачем 12.06.2017, прострочка оплати 28.03.2017 по 11.06.2017;

- за газ, спожитий у березні 2017 року, повна оплата була здійснена відповідачем 22.09.2017, прострочка оплати з 26.04.2017 по 21.09.2017;

- за газ, спожитий у квітні 2017 року, повна оплата була здійснена відповідачем 17.11.2017, прострочка оплати з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за спожитий природний газ, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 171.684,48 грн пені, 86.504,01 грн трьох процентів річних та 207.851,18 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 207.851,18 грн за період січень-жовтень 2017 року та 3% річних у сумі 86.504,01 грн, а саме: за газ, переданий у жовтні 2016 року, - 6.456,81 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; за газ, переданий у листопаді 2016 року, - 1.819,41 грн 3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; за газ, переданий у грудні 2016 року, - 8.253,69 грн 3% річних за період з 26.01.2017 по 27.02.2017; за газ, переданий у січні 2017 року, - 14.891,71 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 10.04.2017; за газ, переданий у лютому 2017 року, - 23.491,70 грн 3% річних за період з 28.03.2017 по 11.06.2017; за газ, переданий у березні 2017 року, - 24.800,04 грн 3% річних за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; за газ, переданий у квітні 2017 року, - 6.790,65 грн 3% річних за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Пунктом 8.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Зокрема, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до пункту 1.2 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідач у своїх запереченнях на позов посилається на те, що розрахунки між сторонами договору здійснювались двома способами: за рахунок коштів державного бюджету та коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до умов договору. Здійснюючи розрахунок за надані послуги у спосіб, визначений Порядком, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України №20 від 11.01.2005, сторони змінили порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі № 2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, за газ, спожитий в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, розрахунки проводились грошовими коштами з рахунку із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , на підставі додаткової угоди № 1 від 28.01.2016 до договору банківського рахунку №315899/2 від 01.09.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та відповідачем, а також на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 за рахунок коштів загального Фонду державного бюджету, укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Комунальним підприємством "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"(т. 1 а. с. 206 - 238), а саме:

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №2703 від 14.11.2016 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 3.938.651,44 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 №20"; сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти в сумі 3.938.651,44 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за жовтень 2016 року "п" -433.872,22 грн, за теплопостачання за жовтень 2016 року "с" - 3.504.779,22 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 3.938.651,44 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за жовтень 2016 року "п" - 433.872,22 грн, за теплопостачання за жовтень 2016 року "с" - 3.504.779,22 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 3.938.651,44 грн, в тому числі ПДВ - 656.441,91 грн за природний газ за жовтень 2016 року згідно з договором від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за жовтень 2016 року, договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 656.441,91 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 3.938.651,44 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №3045 від 09.12.2016, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 6.392.934,85 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 6.392.934,85 грн із записом у графі "призначення платежу": "за теплопостачання за листопад 2016 р. "п" - 326.564,17 грн, за теплопостачання за листопад 2016 р. "с" - 6.066.370,68 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 6392934,85 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за листопад 2016р. "п" - 326564,17 грн, за теплопостачання за листопад 2016р. "с" - 6.066.370 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 6.392.934,85 грн, в тому числі ПДВ - 1.065.489,14 грн за природний газ за листопад 2016 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за листопад 2016р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1.065.489,14 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 6.392.934,85 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №64 від 12.01.2017, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 6.749.686,20 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 6.749.686,20 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за грудень 2016р. "п" - 4.982.43,48 грн, за теплопостачання за грудень 2016р. "с" - 6.251.442,72 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 6.749.686,20 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за грудень 2016 р. "п" - 326.564,17 грн, за теплопостачання за грудень 2016р. "с" - 5.744.691,26 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 6.749.686,20 грн, в тому числі ПДВ - 1.124.947,70 грн за природний газ за 2016 р. згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за 2016 р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1.124.947,70 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 6.749.686,20 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №769 від 08.02.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 7.399.885,51 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 7.399.885,51 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за січень 2017 р. "п" - 522.283,67 грн, за теплопостачання за січень 2017 р. "с" - 6.877.601,84 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 7.399.885,51грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за січень 2017р. "п" - 522.283,67 грн, за теплопостачання за січень 2017р. "с" - 6.877.601,84 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 7.399.885,51 грн, в тому числі ПДВ - 1.065.489,14 грн за природний газ за січень 2017 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за січень 2017 р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1.065.489,14 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 7.399.885,51 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №1452 від 06.03.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 7.392.937,97 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 7.392.937,97 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за лютий 2017 р. "п" - 591.068,39 грн, за теплопостачання за лютий 2017р. "с" - 6.801.869,58 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 3.938.651,44 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за лютий 2017 р. "п" - 591.068,39 грн, за теплопостачання за лютий 2017р. "с" - 6.801.869,58 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 7.392.937,97 грн, в тому числі ПДВ - 1.232.156,33 грн за природний газ 2017 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, № та дата СПР, за природний газ за 201 7р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1.232.156,33 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 7.392.937,97 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №2127 від 12.04.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 6.767.121,09 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 6.767.121,09 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за березень 2017 р. "п" -476369,36 грн, за теплопостачання за березень 2017р. "с" - 6.290.751,73 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 3.938.651,44 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за лютий 2017 р. "п" - 476.369,36 грн, за теплопостачання за лютий 2017р. "с" - 6.290.751,73 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 6.767.121,09 грн, в тому числі ПДВ - 1.127.853,52 грн за природний газ 2017 року згідно договору від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, № та дата СПР, за природний газ за 2017 р., договір від 23.09.2016 № 2463/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 1.127.853,52 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 6.767.121,09 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

У пункті 3 спільних протокольних рішень сторонами погоджено, що з метою реалізації цих спільних протокольних рішень сторони зобов`язуються, зокрема, забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, (далі - Порядок № 493/688), перераховувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату послуг теплопостачання, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2015 за №1007/27452 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок).

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України (п.1.3 Порядку).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 493/688, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України 03.08.2015 № 493/688, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.08.2015 за №1007/2745 [в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин] (далі - Порядок № 493/688), цей порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Пунктом 1.2 Порядку № 493/688 встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

У пункті 2.7 Порядку № 493/688 визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за природний газ - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким визначається механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в томі числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 256 передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з виробництвом теплової енергії для надання послуг з опалення та постачанням гарячої води населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на оплату послуг з опалення та постачанням гарячої води.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, були прийняті підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ №20 від 11.01.2005.

Відповідно, на виконання зазначеного вище Порядку за участю як позивача так і відповідача укладались вказані вище Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Підписання Спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного правового регулювання.

Покладення обов`язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень, на органи державної влади позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов`язку з оплати отриманого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Таким чином, відповідач, не маючи реального правового чи іншого впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов`язків за спірним договором.

Разом з тим, укладаючи Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами.

Із змісту Спільних протокольних рішень №2703 від 14.11.2016, № 3045 від 09.12.2016, № 64 від 12.01.2017, № 769 від 08.02.2017, № 1452 від 06.03.2017, № 2127 від 12.04.2017 випливає, що ними передбачалось надання державою коштів на погашення заборгованості за нарахованими пільгами, субсидіями населенню та компенсаціями за рахунок них заборгованості, яка виникла на підставі договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, постачання якого було здійснено в жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року, та є процедурою погашення зобов`язань відповідача з оплати за природний газ за рахунок коштів загального фонду держбюджету.

08.11.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", згідно з якою з 01.01.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 №256.

Оскільки предметом спору в даній справі є правовідносини, які виникли між сторонами щодо постачання природного газу у жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року, тобто до моменту втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 №256, то вказані постанови підлягають застосуванню під час розгляду даної справи.

Таким чином, позивач та відповідач, підписавши та виконавши вказані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, фактично погодились здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодились із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

З огляду на наведене місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не міг вплинути на процес здійснення розрахунків, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, у тому числі беручи до уваги порядок вчинення дій за спільними протокольними рішеннями, оскільки в даному випадку оплата за отриманий природний газ залежить від своєчасності вчинення дій всіх суб`єктів спільних протокольних рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 922/83/19, від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 01.10.2018 у справі № 904/9145/17, від 04.12.2018 у справі № 927/276/18, від 14.02.2018 у справі № 904/1858/16, від 13.03.2018 у справі № 926/33/17.

За таких обставин посилання апелянта на п. 6.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, яким визначено, що сторони погодили, що підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором та п. 8.3 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, яким сторони погодили, що з урахуванням пункту п. 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Отже, для застосування санкцій, визначених умовами договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у зазначений вище період було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених Порядками №20 та № 256, суду не надано.

Отже, підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність прострочки оплати основного боргу, що не був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та який був несвоєчасно оплачений відповідачем.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком позивач просить стягнути з відповідача за прострочення оплати за газ, переданий у жовтні 2016 року, - 6.456,81 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; за газ, переданий у листопаді 2016 року, - 1.819,41 грн 3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; за газ, переданий у грудні 2016 року, - 8.253,69 грн 3% річних за період з 26.01.2017 по 27.02.2017; за газ, переданий у січні 2017 року, - 14.891,71 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 10.04.2017; за газ, переданий у лютому 2017 року, - 23.491,70 грн 3% річних за період з 28.03.2017 по 11.06.2017; за газ, переданий у березні 2017 року, - 24.800,04 грн 3% річних за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; за газ, переданий у квітні 2017 року, - 6.790,65 грн 3% річних за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні документи щодо здійснених відповідачем оплат за отриманий газ, місцевий суд дійшов вірного висновку, що 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та яка була несвоєчасно оплачена відповідачем.

Таким чином, за прострочення оплати за газ, спожитий в грудні 2016 року, на загальну суму 9.633.246,88 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 2.341.173,61 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.01.2017 по 22.02.2017, і їх розмір становить 5.668,77 грн.

За прострочення оплати за газ, спожитий в січні 2017 року, на загальну суму 1.1884.942,66 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 3.364.498,69 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.02.2017 по 09.04.2017, і їх розмір становить 5.774,10 грн.

За прострочення оплати за газ, спожитий в лютому 2017 року, на загальну суму 8.091.485,21 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 1.303.703,14 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 28.03.2017 по 08.06.2017, і їх розмір становить 5.284,29 грн.

За прострочення оплати за газ, спожитий в березні 2017 року, на загальну суму 5.330.593,42 грн, 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 599.743,48 грн, який було сплачено відповідачем з порушенням термінів оплати в період з 26.04.2017 по 21.09.2017, і їх розмір становить 6.543,74 грн.

За прострочку оплати за період з 26.05.2017 по 21.09.2017 за газ, спожитий в квітні 2017 року, позивачем правомірно нараховано 3% річних в сумі 6790,65 грн.

З урахуванням викладеного вище, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 30.061,55 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 56.442,46 грн трьох процентів річних слід відмовити, оскільки вказані 3% річних нараховані на борг, який був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Предметом позовних вимог також є стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 207.851,18 грн за період січень - жовтень 2017 року, а саме: за газ, переданий у січні 2017 року, - 50.136,72 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 31.03.2017; за газ, переданий у лютому 2017 року, - 57.103,51 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2017 по 31.05.2017; за газ, переданий у березні 2017 року, - 80.670,14 грн інфляційних втрат за період з 01.05.2017 по 31.08.2017; за газ, переданий у квітні 2017 року, - 19.940,81 грн за період з 01.06.2017 по 31.10.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що інфляційні втрати також підлягають нарахуванню на борг, який не був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та який був несвоєчасно оплачений відповідачем. Відповідно, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 107.075,45 грн, а вимоги позивача щодо стягнення 100.775,73 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки вони нараховані на борг, який був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Заперечення відповідача про те, що уклавши та підписавши Спільне протокольне рішення, сторони змінили організацію проведення розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій", а тому з погашенням суми основної заборгованості на виконання Спільних протокольних рішень немає підстав у стягненні 3% річних та інфляційних нарахувань, прийняті судом до уваги та при перевірці правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Водночас суд не враховує суми, які були сплачені на підставі Спільних протокольних рішень.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором може забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.1 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором.

Відповідно до п. 8.2 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується неня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 23.09.2016 №2463/1617-ТЕ-39, у п. 8.2 замінено слова "21% річних" на " 16,4%".

Керуючись п. 8.2 договору №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 15.01.2018, позивач нарахував до сплати відповідачу та заявив до стягнення 17.1684 грн пені за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, а саме: 28.900,24 грн за період з 26.01.2017 по 22.02.2017; 40.338,58 грн за період з 28.02.2017 по 09.04.2017; 29.655,13 грн за період з 28.03.2017 по 08.06.2017; 35.668,32 грн за період з 26.04.2017 по 21.09.2017; 37.122,21 грн за період з 26.05.2017 по 16.11.2017.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення оплати відповідачем за переданий природний газ і позивач при розрахунку пені виключтв борг, що був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивач правомірно нарахував відповідачу 17.1684,48 грн.

Неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу: є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинні бути взяті до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 916/2283/18, від 31.10.2019 у справі № 911/874/19 та від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як визначено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен довести факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доводити факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Обґрунтовуючи свою заяву про зменшення суми пені, відповідач вказує на те, що:

- він використовує природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;

- заборгованість населення за отриману теплову енергію перед КП "Прилукитепловодопостачання" становить 27.184,0 тис. грн;

- відповідач надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому основним джерелом доходу підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги споживачам;

- внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів за отримані послуги, підприємство неспроможне своєчасно розрахуватися за спожитий природний газ;

- підприємство (відповідач) є збитковим, що підтверджується балансом на 30.09.2019 (збитки відповідача склали 30.892,0 тис. грн);

- заборгованість держави з різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії населенню становить 27.278,4 тис. грн.;

- КП "Прилукитепловодопостачання" самостійно не визначає порядку розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, оплата з такого рахунка відповідних послуг, у тому числі послуг з постачання природного газу, залежить від суми коштів, які надійшли від споживачів.

Однак вказані твердження відповідача як підстава для зменшення суми пені місцевим судом підставно не взяті до уваги з огляду на таке.

Як встановлено апеляційним судом, постачання природного газу за договором №2463/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 дійсно здійснювалось для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за газ, спожитий у жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року.

Із наданого відповідачем додаткового договору № 1 до договору банківського рахунку № 315899/2 від 01.09.2014 вбачається, що для зарахування коштів, що надходять за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, рахунки відкриваються окремо за категоріями споживачів. Зокрема, для населення було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідач не надав місцевому суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт відсутності коштів на вказаному рахунку у жовтні - грудні 2016 року та січні - квітні 2017 року для погашення заборгованості, а також належних доказів наявності дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості в різниці в тарифах за вказаний період щодо населення.

Відповідач надав інформацію щодо дебіторської та кредиторської заборгованості, а також заборгованості в різниці в тарифах станом на 10.12.2019, тобто період, за який позивач не нараховував пеню і який не є предметом розгляду у даній справі.

Також слід зазначити, що інформація щодо дебіторської та кредиторської заборгованості, а також заборгованості в різниці в тарифах станом на 10.12.2019 надана відповідачем односторонньо та не підтверджена відповідними доказами.

Надані відповідачем листи від 16.09.2013 № 1138 та від 13.09.2013 № 05-06/2854 також не відносяться до періоду, в якому здійснювалось постачання природного газу, та періоду, за який нарахована пеня за прострочення оплати, а датовані майже на чотири роки раніше.

Відповідач також не надав суду доказів та не довів, що сума пені 171.684,48 грн є надмірно великою у порівнянні із збитками кредитора, виходячи із загальної суми поставки за договором (47.289.365,44 грн).

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для зменшення пені.

Посилання відповідача на те, що частково оплата здійснювалась за рахунок коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання, відповідно до умов договору та Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, а тому відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати природного газу, отриманого на підставі договору № 2363/1617-ТЕ-39 від 23.09.2016, колегією суддів відхиляється з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки".

Пунктами 3, 4 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (далі - Порядок № 217), передбачено, що теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями). Теплогенеруючі організації, які купують природний газ у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками для виробництва теплової енергії та здійснюють її продаж тільки теплопостачальним організаціям для подальшої реалізації споживачам теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за вироблену теплову енергію за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями), та укладають відповідні договори з теплопостачальними організаціями.

Судом встановлено, що відповідно до додаткового договору №1 до договору банківського рахунку № 315899/2 від 01.09.2014 відповідачу для зарахування коштів, що надходять за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для населення, було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 1 Порядку № 217 цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Вказаним Порядком № 217 встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань сторін у частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Отже, здійснення оплати за отриманий природний газ, відповідно до вищевказаного Порядку № 217, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, у тому числі від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки: обов`язок зі сплати поставленого позивачем відповідачу природного газу, відповідно до умов договору № 2363/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016, покладено саме на відповідача як покупця; відповідач щодо обсягу та вартості отриманого газу за спірний період не заперечував та здійснював оплату за поставлений природний газ. Також підпунктом 2 абзацу 1 п. 6.2 договору №2363/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 23.09.2016 передбачено, що у будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених у поданих апеляційних скаргах, скаржники не надали суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі №927/965/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2020 у справі №927/965/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/965/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 21.08.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак