РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2020Справа № 910/14638/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА»

до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ»

про стягнення 33 820,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (відповідач) про відшкодування 33 820,00 грн шкоди в порядку суброгації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14638/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 про відкриття провадження у справі № 910/14638/19.

04.11.2019 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/35745 від 31.10.2019 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісами № АМ/4130755.

06.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, на його думку, він повністю виконав свої зобов`язання перед позивачем, відшкодувавши останньому 17 450,00 грн. страхового відшкодування. У відзиві відповідач зазначає, що ним на підставі Висновку інженерно-траспортного дослідження № 1567-19-АТ від 04.05.2019 було встановлено, що в настанні спірної ДТП винні обидва учасника пригоди, оскільки вони мали можливість дотримуватись безпечного інтервалу та не допустити зіткнення, але не зробили цього. З урахуванням зазначеного, відповідачем було визначено розмір страхового відшкодування на підставі абз. 1 п. 36,3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підтвердження обставин, викладених у відзиві, відповідач долучив до нього копії відповідних доказів.

19.11.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві, необгрунтованими та такими, що не відносяться до суті спору. В якості додатку до відповіді на відзив позивачем було додано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд, зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 16 370,00 грн страхового відшкодування, оскільки відповідачем у період з 21.10.2019 по 25.10.2019 було здійснено 5 платежів та було частково сплачено борг в сумі 17 450,00 грн.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду. Нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір, становить 16 370,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем разом із відзивом на позовну заяву було подано Висновок інженерно-траспортного дослідження № 1567-19-АТ, складений спеціалістом Владимировим Ю.В. 04.05.2019.

Судом встановлено, що Висновок інженерно-траспортного дослідження № 1567-19-АТ від 04.05.2019, не є належним доказом оскільки не відповідає вимогам ст. 101 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 призначено транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Супровідним листом Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 № 01-16223/19 направлено матеріали справи № 910/14638/19 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення транспортно-трасологічної експертизи у справі 910/14638/19.

23.01.2020 через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 33665/19-52 від 16.01.2020. В якості додатків до супровідного листа долучено матеріали справи, рахунок № 489 на оплату експертизи та клопотання експертів № 33665/19-52 про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Зазначеним клопотанням експерт просив: надати якісні фотознімки пошкоджених транспортних засобів: автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , в електронному вигляді та в достатній кількості (зокрема ті, що наявні в матеріалах справи); надати в електронному вигляді всі можливі фотознімки з місця ДТП (зокрема ті, що наявні в матеріалах справи).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 № 910/14638/19 постановлено поновити провадження у справі, зобов`язати учасників справи надати протягом п`яти днів з дня вручення ухвали якісні фотознімки пошкоджених транспортних засобів: автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , в електронному вигляді та в достатній кількості (зокрема ті, що наявні в матеріалах справи); всі можливі фотознімки з місця ДТП в електронному вигляді (зокрема ті, що наявні в матеріалах справи) та зобов`язано позивача надати докази оплатити витрат, пов`язаних з проведенням експертизи відповідно до виставленого рахунку, докази чого невідкладно надати суду протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

28.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшов супровідний лист з додатками на виконання клопотання експертів № 33665/19-52 від 16.01.2020 про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

03.02.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло повідомлення, відповідно до якого відповідач вказав, що на виконання клопотання експертів № 33665/19-52 від 16.01.2020 безпосередньо направив на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз всі наявні у нього фотознімки у даній справі на компакт-диску та надав докази на підтвердження зазначеного.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 № 910/14638/19 ухвалу та матеріали справи № 910/14638/19, що надаються для дослідження, надіслано Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі № 910/14638/19 зупинено на час проведення експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 № 910/14638/19.

09.07.2020 через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 33665/19-52/16200/20-52 від 26.06.2020. В якості додатків до супровідного листа долучено матеріали справи та Висновок експертів за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 26.02.2020 № 33665/19-52/16200/20-52.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 поновлено провадження у справі № 910/14638/19.

28.07.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2020, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон України від 30.03.2020 № 540-IX), яка діяла до 16.07.2020) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон України від 18.06.2020 № 731-IX), згідно розділу І якого внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, пункт 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:

« 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

За змістом п. 2 розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» в редакції Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. № 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Проте, протягом 20-денного строку після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 № 731-IX та станом на дату ухвалення цього рішення учасники справи не подали заяви про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, пояснення відповідача та додані до них докази, а також докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2018 між Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 019040/4605/0000029 (надалі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору страхування визначений 00:00 год. 15.10.2018 до 24:00 год. 14.10.2019.

25.01.2019 в місті Суми на вулиці Супруна сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв, оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому ОСОБА_2 визнав свою вину у спричиненні даної ДТП.

Внаслідок ДТП, автомобіль «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА», отримав механічні пошкодження.

Вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , відповідно до рахунку Фізичної особи-підприємця Гурина Ю.В. № 050219/01 від 05.02.2019, становить 35 900,00 грн (надалі - рахунок № 050219/01 від 05.02.2019).

Відповідно до Звіту № 10-18 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_3 05.03.2019, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику КТЗ «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження, становить 34 752,83 грн (надалі - звіт № 10-18 від 05.03.2019).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 00287691 від 15.02.2019 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 34 320,00 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 070432 від 18.02.2019.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 25.01.2019) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали зі страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АМ/4130755. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідно до полісу № АМ/4130755, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії полісу встановлений з 31.05.2018 по 30.05.2019.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АМ/4130755, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі 910/7449/17, у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17, а також і у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 916/2517/17.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений рахунком № 050219/01 від 05.02.2019, звітом № 10-18 від 05.03.2019, страховим актом № 00287691 від 15.02.2019 по договору страхування та платіжним дорученням № 070432 від 18.02.2019.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АМ/4130755 становить 500,00 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач 04.03.2019 направив на адресу відповідача заяву № 24454 від 27.02.2019 на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просив останнього здійснити відшкодування шкоди в розмірі 34 320,00 грн. Вказана заява була отримана відповідачем 07.03.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 01 8.

В позовній заяві позивача вказав, що станом на дату подачі позову (21.10.2019) відповідач добровільно борг не сплатив.

По матеріалам справи судом встановлено, що відповідачем було частково виконане зобов`язання за полісом № АМ/4130755 та здійснене страхове відшкодування у загальному розмірі 17 450,00 грн, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 26637 від 21.10.2019, № 26646 від 22.10.2019, № 26686 від 23.10.2019, № 26 757 від 24.10.2019 та № 26785 від 25.10.2019.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача в редакції заяви про зменшення позовних вимог, поданої 19.11.2019 через відділ діловодства суду разом із відповіддю на відзив, про стягнення з відповідача 16 370,00 грн складаються з різниці між фактично сплаченим позивачем страховим відшкодуванням - 34 320,00 грн за вирахуванням часткової виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі 17 450,00 грн, франшизи за полісом № АМ/4130755 в розмірі 500,00 грн (34 320,00 грн - 500,00 грн - 17 450,00 грн = 16 370,00 грн).

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 06.11.2019 через відділ діловодства суду.

В основу заперечень відповідача, викладених у відзиві, покладено твердження про те, що ним на підставі Висновку інженерно-траспортного дослідження № 1567-19-АТ від 04.05.2019 було встановлено, що в настанні спірної ДТП винні обидва учасника пригоди, оскільки вони мали можливість дотримуватись безпечного інтервалу та не допустити зіткнення, але не зробили цього. З урахуванням зазначеного, відповідач, керуючись положеннями абз. 1 п. 36,3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначив розмір страхового відшкодування в сумі 17 450,00 грн та, на його думку, у період з 21.10.2019 по 25.10.2019 повністю виконав свої зобов`язання перед позивачем в частині сплати страхового відшкодування в порядку суброгації.

Дослідивши матеріали справи, суд приймає до уваги твердження відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин), у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Матеріали справи містять Висновок експертів за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 26.02.2020 № 33665/19-52/16200/20-52, зі змісту якого вбачається, що в ДТП, яка сталася 25.01.2019 в місті Суми на вулиці Супруна, в діях водіїв автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору наявні невідповідності вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та те, що в діях водіїв автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , наявні невідповідності вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, суд дійшов висновку, що сукупні дії водіїв обох автомобілів призвели до пошкодження автомобіля «Hyunday Accent», державний номер НОМЕР_1 . А отже, обидва водії є відповідальними за заподіяння такої шкоди.

З огляду на зазначене, д виплати з відповідача, як страховика, яким застраховано відповідальність водія автомобіля «ЗИЛ 130», державний номер НОМЕР_2 , належала сума в розмірі 16 910,00 грн (34 320,00 грн (сума страхового відшкодування, підтверджена рахунком № 050219/01 від 05.02.2019, звітом № 10-18 від 05.03.2019, страховим актом № 00287691 від 15.02.2019 та платіжним дорученням № 070432 від 18.02.2019) - 500,00 грн (франшиза за полісом № АМ/4130755) : 2 = 16 910,00 грн).

Матеріалами справи, а саме: платіжними дорученнями № 26637 від 21.10.2019, № 26646 від 22.10.2019, № 26686 від 23.10.2019, № 26 757 від 24.10.2019 та № 26785 від 25.10.2019 підтверджується факт сплати відповідачем позивачу страхового відшкодування в розмірі 17 450,00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (статті 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, вимога позивача в редакції заяви про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідача 16 370,00 грн страхового відшкодування задоволенню не підлягає через необгрунтованість позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та відмову в задоволенні позову, судовий збір у сумі 1921,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 19.08.2020.

Суддя Гумега О.В.