РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.08.2020Справа № 910/8826/20
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 35 565, 00 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі-відповідач) про стягнення 35 565, 00 грн сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.22, 993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.9, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мотивовані тим, що позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з тим, що водій транспортного засобу мав іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", тому страхове відшкодування позивачу повинно здійснювати Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8826/20, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

17.07.2020 від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній заперечує проти позовних вимог та зазначає, що надані позивачем докази у вигляді рахунку, акту та калькуляції на підтвердження розміру сплаченого страхового відшкодування не відповідають вимогам ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а аварійний сертифікат не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки не містить протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу, кольорових фотографій пошкоджень, тощо. Також заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на їх безпідставність.

20.07.2020 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії полісу №АЕ647838.

27.07.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти обставин викладених у відзиві. Зазначає, що позивачем виплачено страхове відшкодування на підставі рахунку СТО, крім того матеріали справи містять акт виконаних робіт на таку ж саму суму та нормами чинного законодавства не передбачено, що розмір збитку заподіяного внаслідок ДТП може бути підтверджено виключно звітом про оцінку.

Враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

02.02.2017 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «пряме врегулювання до автоцивілки» № 06-GR/01-024-02463 (надалі - договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

15.06.2017 о 17:50 год. у м. Києві на перехресті вул. В.Васильківська та вул. Фізкультурна відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого транспортного засобу «DAEWOO Lanos" під керуванням ОСОБА_1 , державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу "Toyota Avensis", державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2017 у справі № 757/44511/17-п ОСОБА_2 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки "DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 .

16.06.2017 власник автомобіля "DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про настання події.

Згідно з рахунком №16 від 26.06.2017, складеним ФОП Савченко Н.Г. вартість ремонту автомобіля «DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 становить 35 565, 00 грн.

Відповідно до акту приймання-здачі виконаних робіт по ремонту автомобіля №16 від 14.07.2017, складеного ФОП Савченко Н.Г. вартість ремонту автомобіля " DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 склала 35 565, 00 грн.

14.11.2017 позивачем на підставі страхового акту №СТ/17/0135 від 14.11.2017 виплачено страхове відшкодування на рахунок ФОП Савченко Н.Г. у розмірі 35 565, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №ID-100327 від 14.11.2017.

03.01.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та пропонував на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» ст. 41.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в добровільному порядку (досудовому) перерахувати 35 565, 00 грн у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Відповідач, у свою чергу, 10.04.2018 направив позивачу відповідь №8.3-03/12185, відповідно до якої просив позивача надати додаткові документи з метою прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати.

01.06.2018 за №03/1538 позивачем були направлені відповідачу додаткові документи.

04.06.2019 за №03/1829 та 05.08.2019 за №03/1829 позивач знову звертався до відповідача з заявами про перерахування 35 565, 00 грн у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

27.12.2019 відповідач звернувся до позивача з листом за №8.3.-03/43084, у якому просив надати кольорові фото транспортного засобу «DAEWOO Lanos», державний номер НОМЕР_1 , які відображають характер пошкодження отриманого під час ДТП 15.06.2017.

У зв`язку з тим, що відповідачем виплати суми страхового відшкодування здійснено не було позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача такої суми.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень п. 10.4 ст. 10 Закону під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність (п. 40.1 ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п. в) п. 41.2. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Таким чином, враховуючи, що водій ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП при керуванні транспортним засобом "Toyota Avensis", державний номер НОМЕР_2 мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", а саме поліс АЕ/647838, суд приходить висновку, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відповідно до положень ст.ст. 40-41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказане відповідачем не заперечується.

За приписами п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено судом вище позивач неодноразово звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 35 565, 00 грн, оскільки водій транспортного засобу "Toyota Avensis", державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Однак, як встановлено судом, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 35 565, 00 грн протягом строку, який визначено приписами ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Тобто, заява позивача про виплату страхового відшкодування залишена відповідачем без виконання, що суперечить нормам чинного законодавства.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача про те, що надані позивачем докази на підтвердження розміру сплаченого страхового відшкодування не відповідають вимогам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на таке.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17).

Разом з тим, як встановлено судом, вартість ремонту автомобіля DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 , згідно з рахунком №16 від 26.06.2017, складеного ФОП Савченко Н.Г. становить 35 565, 00 грн, відповідно до акту приймання-здачі виконаних робіт по ремонту автомобіля №16 від 14.07.2017, складеного ФОП Савченко Н.Г. вартість ремонту автомобіля " DAEWOO Lanos", державний номер НОМЕР_1 склала 35 565, 00 грн, 14.11.2017 позивачем на підставі страхового акту №СТ/17/0135 від 14.11.2017 виплачено страхове відшкодування на рахунок ФОП Савченко Н.Г. у розмірі 35 565, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №ID-100327 від 14.11.2017.

Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки Моторно (транспортне) страхове бюро України є відповідальною особою у спірних правовідносинах, яке у встановленому порядку не здійснило належного виконання зобов`язань щодо виплати встановленої законом, тому позовні вимоги ТОВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення 35 565, 00 грн слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 35 565, 00 грн виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд відзначає наступне.

Як вбачається із позовних матеріалів, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Також, у відзиві на позов представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу посилаючись на їх безпідставність.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 статті 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, позивачем надано витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, укладений між Адвокатським бюро «Грідін і Партнери» та ТзДВ СК «Альфа-Гарант», завдання-доручення №53 від 11.06.2020, акт прийому-передачі наданої правової допомоги на суму 5 000,00 грн, детальний розрахунок та опис робіт, виконаних за договором про надання правової допомоги від 14.05.2019, згідно якого кількість витраченого часу складає 5 годин, а також платіжне доручення № ID-141765 від 11.06.2020.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати позивача в сумі 5 000,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому останні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України ( 02154, місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8, ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) 35 565 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять ) грн 00 коп. виплаченого страхового відшкодування, 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 26.08.2020.

Суддя Я.А.Карабань