СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа № 922/1308/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 1685 Х/1-7) на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2020 року, ухвалену у приміщенні вказаного суду суддею Бураковою А.М., повний текст якої складено 25.06.2020 року, у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Каркач Євгенія Юріївни, м. Харків,

до:

1) Фізичної особи - підприємця Колеснікова Лєва Миколайовича, м. Харків,

2) ОСОБА_1 , м. Харків,

про переведення прав і обов`язків покупця,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець Каркач Євгенія Юріївна (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Колєснікова Лєва Миколайовича (відповідач 1) та ОСОБА_1 (відповідач 2), згідно якої просила суд перевести на Фізичну особу - підприємця Каркач Євгенію Юріївну права і обов`язки покупця за договором купівлі - продажу нерухомого майна укладеного між Колєсніковим Левом Миколайовичем та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. 10.04.2020, серія та номер: 428.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Другий відповідач 20.05.2020 надав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що 04.05.2020 між Колєсніковим Л.М. та ОСОБА_1 укладено договір, яким розірвано договір купівлі - продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. 10.04.2020, реєстровий номер 428. Посилаючись на дані обставини, другий відповідач просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позивач 23.06.2020 надав заяву вх.№ 14369 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, зокрема, просив суд:

- перевести на Фізичну особу - підприємця Каркач Євгенію Юріївну (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна укладеного між Колєсніковим Левом Миколайовичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. "10" квітня 2020 року, серія та номер: 428.

- визнати недійсним з моменту укладення договір про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 10.04.2020 року Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 428, від 04.05.2020 року, посвідчений Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий № 446;

- визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 04.05.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., серія та номер: 451.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2020 року в прийнятті до розгляду заяви позивача вх.№ 14369 від 23.06.2020 відмовлено, клопотання відповідачів про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі № 922/1308/20.

Ухвалу обґрунтовано тим, що позивачем у заяві про збільшення позовних вимог фактично заявлено дві нові (додаткові) позовні вимоги, які не були викладені у первісному позові, а сама заява за своєю суттю не є заявою про збільшення позовних вимог. Позивач одночасно змінює предмет і підстави позову, що суперечить приписам Господарського процесуального кодексу України. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що у зв`язку з розірванням договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 10.04.2020 відсутній предмет спору у справі №922/1308/20.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким прийняти до розгляду заяву позивача вх.№ 14369 від 23.06.2020, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що позивач як орендар спірного майна мав переважне право на його купівлю, проте відчуження першим відповідачем на користь другого відповідача вказаного майна за спірним договором порушує визначене умовами цього договору право позивача, а разом і його переважне право перед іншими особами на придбання орендованого майна у разі його продажу орендодавцем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Вважає, дії відповідачів, що полягають у розірванні вже після подачі позову договору купівлі-продажу спірного майна та подальшу передачу його в іпотеку такими, що мають намір уникнути негативних наслідків в результаті задоволення позову ФОП Каркач Є.Ю. та утруднити позивачу відновлення його порушеного першочергового права.

Також зазначає, що позивачем у заяві про збільшення позовних вимог було лише доповнено, а не змінено підстави позову новими обставинами, що виникли у результаті подальшого порушення прав позивача з боку відповідачів.

Від другого відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, зазначає, що договір від 04.05.2020 про розірвання договору купівлі-продажу направлено на настання реальних правових наслідків - повернення майна власнику, Тобто, розірвання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та його повернення первісному власнику відбулося ще до відкриття провадження у справі №922/1308/20.

Позивач у відповіді на відзив на апеляційну скаргу проти доводів другого відповідача заперечує та зазначає, що ним обрано належний спосіб захисту свого порушеного права та воно має бути захищене судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права та інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам, а отже позивачу має бути надано можливість реалізації свого переважного права на придбання орендованого майна у вигляді переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі продажу нерухомого майна.

Від першого відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ФОП Колєсніков Л.М. проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, зазначає, що розірвання спірного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та його повернення первісному власнику відбулося до відкриття господарським судом провадження у справі; договір про розірвання спірного договору не має жодних ознак фіктивності, адже його було направлено на настання реальних правових наслідків, а саме повернення майна первинному власникові - першому відповідачеві.

Звертає увагу на те, що договір від 04.05.2020 р. про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між відповідачами, є чинним та законним. Намагання позивача оскаржити його чинність шляхом подання до господарського суду в межах цієї справи заяви про збільшення розміру позовних вимог цілком обґрунтовано відхилене судом, оскільки така заява вочевидь суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем подано пояснення, якими підтримано доводи та вимоги апеляційної скарги, а також наведено заперечення доводам відповідачів.

У судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, просили її задовольнити.

Представник першого відповідача та представник другого відповідача заперечили проти доводів і вимог апеляційної скарги просили залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого провадження позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту поданої заяви позивача від 23.06.2020 за вх.№ 14369 вбачається, що він заявлену ним позовну вимогу про переведення на нього права та обов`язку покупця за спірним договором доповнив двома вимогами немайнового характеру, а саме:

- визнати недійсним з моменту укладення договір про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 10.04.2020 року Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 428, від 04.05.2020 року, посвідчений Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий № 446;

- визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 04.05.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., серія та номер: 451.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Однак, позивачем у заяві про збільшення позовних вимог фактично заявлено дві нові (додаткові) позовні вимоги, які не були викладені у первісному позові, а саме про визнання недійсним договору про розірвання договору купівлі-продажу від 10.04.2020 року та про визнання недійсним договору іпотеки від 04.05.2020 р.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява позивача про збільшення позовних вимог за своєю суттю не є заявою про збільшення позовних вимог в розумінні господарського процесуального законодавства, оскільки містить у собі прохання про розгляд судом нових додаткових позовних вимог, та є фактично іншим (новим) позовом. Крім того, обґрунтовуючи нові додаткові позовні вимоги позивач посилається й на інші підстави позовних вимог ніж ті, що були заявлені в первісній позовній заяві по якій було відкрито провадження у даній справі.

Під предметом позову розуміється певна вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Виходячи із приписів ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України одночасна зміна предмета і підстав позову не допускається.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви позивача від 23.06.2020 за вх.№ 14369 про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, висновки заявника апеляційної скарги про те, що позивачем було змінено предмет позову та доповнено його новими обставинами при збереженні первісних обставин, що не є одночасною зміною підстав і предмету позову є необґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд перевести на Фізичну особу - підприємця Каркач Євгенію Юріївну права і обов`язки покупця за договором купівлі - продажу нерухомого майна укладеного між Колєсніковим Левом Миколайовичем та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. 10.04.2020, серія та номер: 428.

Під предметом позову розуміється певна вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем

Отже, предметом позову у даній справі є вимога про переведення на позивача прав та обов`язків покупця за укладеним першим та другим відповідачами договором купівлі-продажу.

Предметом же спору у даній справі є переважне право позивача бути покупцем у договорі купівлі - продажу нерухомого майна укладеного між Колєсніковим Левом Миколайовичем та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. 10.04.2020, серія та номер: 428.

Як свідчать матеріали справи, до відкриття провадження у даній справі 04.05.2020 між Колєсніковим Л.М. та ОСОБА_1 укладено договір, яким розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 10.04.2020 року Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 428.

Відповідно до ч.ч. 2 - 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, договір купівлі-продажу у даній справі, перестав юридично існувати і зобов`язання (як покупця так і продавця) за ним припинилися з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, тобто з 04.05.2020.

Таким чином, на момент прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі переважне право позивача бути покупцем за спірним договором вже не існувало, оскільки юридично не існував сам договір, відповідно, не існували також права та обов`язки покупця за даним договором, які просив перевести на себе позивач, що свідчить про відсутність предмету спору у справі.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Аргументи позивача в апеляційній скарзі про те, що на відміну від визнання договору недійсним, при розірванні договору права та обов`язки за ним припиняються лише на майбутнє, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це посилання не впливає на підстави для закриття провадження у даній справі, так як не спростовує того факту, що на момент відкриття провадження у даній справі спірного договору юридично вже не існувало і відповідно припинилися права та обов`язки покупця, перевести які на себе просить позивач. Отже, на позивача неможливо перевести права та обов`язки, які на момент відкриття провадження у справі вже юридично не існували, що свідчить про відсутність предмету спору. Крім того договір про розірвання договору купівлі продажу не визнавався не дійсним.

Стосовно посилання позивача на постанови Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №910/5349/18, від 22.05.2019 у справі №201/10030/17, колегія суддів зазначає, що обставини у даних постановах не є тотожними зі справою №922/1308/20, а тому не можуть бути застосовані у даній справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду про відмову у прийняті заяви позивача від 23.06.2020 року вх.№ 14369 та про закриття провадження у справі № 922/1308/20 обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.08.2020

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін