РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2020Справа № 910/4885/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-плюс"
простягнення 17 018 грн 35 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.04.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-плюс" про стягнення 17 018 грн 35 коп. заборгованості за договором поставки товару від 13.01.2016 № 718, в тому числі: 12 317 грн 82 коп. основної заборгованості, 2 003 грн 45 коп. пені, 185 грн 00 коп. 3 % річних, 48 грн 52 коп. інфляційних втрат та 2 463 грн 56 коп. штрафу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість у розмірі 12 317 грн 82 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 2 003 грн 45 коп. пені, 185 грн 00 коп. 3 % річних, 48 грн 52 коп. інфляційних втрат та 2 463 грн 56 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 відкрито провадження у справі № 910/4885/20, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Станом на 25.08.2020 відповідачем вимог ухвали суду від 15.04.2020, зокрема щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано на адресу, зазначену на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-плюс" (покупець за договором) укладено договір поставки товару № 718 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю замовлений товар (бетон, бетонні і залізобетонні вироби та конструкції, інший товар відповідно до прайс-листа постачальника) (далі - товар), по узгодженню сторін виконати його доставку на об`єкт: вул. Полупанова, 16, м. Київ, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти замовлений товар та здійснити його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору ціна, кількість товару, що підлягають виготовленню та поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у заявках покупця, рахунках-фактурах постачальника та накладних (товарно-транспортних, фактичних або видаткових).

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору загальна сума цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних постачальника. Сума договору збільшується на розмір фактичних транспортних витрат в разі замовлення транспортування, які оплачує покупець. Вартість транспортних послуг по доставці покупцю товару розраховується за перевезення не менше 7 м3 за один рейс.

За умовами пунктів 5.5., 5.6., 5.9. договору поставка товару здійснюється в денний та/або нічний час на адресу: вул. Полупанова, 16, м. Київ та в строки, що визначені покупцем в письмових замовленнях та погодженні постачальником. Товар вважається поставленим покупцю з моменту його отримання в пункті призначення згідно замовлення представником одержувача, який вказується покупцем на підставі товарно-транспортних накладних. Доставка товарів може здійснюватися покупцем самостійно власним (найманим) транспортом при наявності письмового дозволу з печаткою покупця або уповноваженої особи одержувача. Товар вважається переданим з моменту одержання товару на складі постачальника. Підтвердженням отримання є перепустка на виїзд з території постачальника та довіреність на отримання товару.

Пунктом 6.1. договору визначено, що товар постачається покупцю у строки, кількості та на умовах, визначених в заявках покупця, попередньо узгоджених з постачальником (у разі надання покупцю відстрочки на оплату), або з моменту надходження коштів за товар на банківський рахунок постачальника (у разі попередньої оплати).

Відповідно до пункту 6.5. договору передача товару здійснюється за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною.

Умовами пунктів 7.7., 7.10., 7.11. договору погоджено, що покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату на розрахунковий рахунок постачальника за кожну партію товару, що постачається протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником. Постачальник здійснює поставку товару покупцю за цим договором тільки в разі внесення останнім попередньої оплати за товар, що постачається. В порядку виключення постачальник має право надати покупцю відстрочку оплати за товар на термін до 5 (п`яти) банківських днів. Покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар протягом 5 банківських днів з моменту його поставки згідно умов розділу 5 та п. 6.1. даного договору.

За умовами пунктів 7.14., 7.15. договору в ціну товару не включено вартість його транспортування до місця призначення. Вартість транспортування товару встановлюється сторонами в залежності від об`єму поставки та відстані його транспортування. Вартість транспортування зазначається в рахунках на оплату товару окремим рядком та сплачується одночасно з оплатою вартості поставленого товару на умовах цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2016, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (пункту 9.1. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного сторонами договору поставки товару від 13.01.2016 № 718 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявних в матеріалах справи підписаних між сторонами та скріплених печатками сторін належним чином засвідчених копій видаткових накладних від 14.06.2019 № 5/43483 на суму 8 062 грн 02 коп. та від 20.06.2019 № 5/45252 на суму 4 255 грн 80 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору поставки товару від 13.01.2016 № 718 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 12 317 грн 82 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 12 317 грн 82 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за договором поставки товару від 13.01.2016 № 718, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 12 317 грн 82 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 003 грн 45 коп. пені, 185 грн 00 коп. 3 % річних, 48 грн 52 коп. інфляційних втрат та 2 463 грн 56 коп. штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно з пунктом 8.2. договору за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За умовами пункту 8.4. договору у разі порушення покупцем строку платежу, встановленого пунктом 7.11. цього договору більше ніж на 5 банківських днів покупець зобов`язаний сплатити крім пені штраф у розмірі 20 % від суми простроченого платежу.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пунктів 8.2., 8.4. договору.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є не вірним, оскільки в порушення норм статті 232 Господарського кодексу України період нарахування пені виходить за межі шестимісячного строку.

За перерахунком суду, сума пені за прострочення відповідачем оплати поставленого позивачем товару становить 1 988 грн 17 коп., з яких:

- 1 307 грн 59 коп. - сума пені, нарахована за період з 24.06.2019 по 21.12.2019 за прострочення оплати 8 062 грн 02 коп. за видатковою накладною від 14.06.2019 № 5/43483;

- 680 грн 58 коп. - сума пені, нарахована за період з 01.07.2019 по 27.12.2019 за прострочення оплати 4 255 грн 80 коп. за видатковою накладною від 20.06.2019 № 5/45252.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені за договором поставки товару від 13.01.2016 № 718 в сумі 2 003 грн 45 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 1 988 грн 17 коп.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат та штрафу та встановлено його правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки товару від 13.01.2016 № 718, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 1 988 грн 17 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 185 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 48 грн 52 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача у розмірі 2 463 грн 56 коп.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-плюс" (вул. Рибальська, 13, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код 36590344) на користь Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської" (вул. Будіндустрії, 7, м. Київ, 01013, ідентифікаційний код 05523398) заборгованість у розмірі 12 317 (дванадцять тисяч триста сімнадцять) грн 82 коп., пеню у розмірі 1 988 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 17 коп., 3 % річних у розмірі 185 (сто вісімдесят п`ять) грн 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 48 (сорок вісім) грн 52 коп., штрафу у розмірі 2 463 (дві тисячі чотириста шістдесят три) грн 56 коп. та судовий збір у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн 11 коп.

3. В іншій частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 15 грн 28 коп. відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька