ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа№ 910/4468/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Кропивної Л.В.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Михайлюченко О.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №1" (далі - ТОВ "Хлібозавод №1", скаржник, заявник, відповідач - 1)

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.04.2020 (суддя Мандриченко О.В.)

у справі №910/4468/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Конті" (позивач);

до ТОВ "Хлібозавод №1"

Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (відповідач 2);

про визнання недійсним свідоцтва України.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 12.08.2020

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4468/20.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити ТОВ "Хлібозавод № 1" передавати право власності на знак (вносити зміни, пов`язані зі зміною особи власника свідоцтва) за свідоцтвом № 224470 від 27.03.2017; відмовлятися від свідоцтва № 224470 повністю або частково; видавати ліцензію(ї) на використання знака за свідоцтвом № 224470 ; та вносити інші зміни до свідоцтва на знак № 224470;

- заборонити Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України вносити відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва на знак № 224470 від 27.03.2017 стосовно передачі прав власності на знак (зміни особи власника свідоцтва); повної або часткової відмови від свідоцтва; видачі ліцензії(й) на використання знака за зазначеним свідоцтвом; та інші зміни.

Зазначену заяву мотивовано тим, що в процесі розгляду даної справи відповідач 1 (власник свідоцтва України № 224470 ) може в будь-який момент передати права на вищезазначений знак у власність іншим особам, або відмовитися від свідоцтва України № 224470, або видати ліцензію(ї) на використання знака іншим особам, або внести інші зміни до цього свідоцтва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.04.2020 заяву ТОВ "Торгівельний будинок "Конті" про забезпечення позову задоволено, заборонено ТОВ "Хлібозавод №1" передавати право власності на знак (вносити зміни, пов`язані зі зміною особи власника свідоцтва) за свідоцтвом України № 224470 від 27.03.2017 р.; відмовлятися від свідоцтва № 224470 повністю або частково; видавати ліцензію(ї) на використання знака за свідоцтвом № 224470; та вносити інші зміни до свідоцтва на знак № 224470; заборонено Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України вносити відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва на знак № 224470 від 27.03.2017 р. стосовно передачі прав власності на знак (зміни особи власника свідоцтва); повної або часткової відмови від свідоцтва; видачі ліцензії(й) на використання знака за зазначеним свідоцтвом; та інші зміни.

Ключовими мотивами ухвали є:

- заходи забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, відповідають позовним вимогам;

- у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову, ймовірно, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ "Хлібозавод №1" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати.

Ключовими аргументами скарги є:

- позовні вимоги є немайновими, тому у разі їх задоволення, не вимагається примусове виконання;

- позивач не надав суду доказів того, що у разі невжиття заходів забезпечення ускладнить чи унеможливить ефективний захист оспорюваних прав позивача.

Від позивача - ТОВ "Торгівельний будинок "Конті" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ключовим аргументом відзиву є:

- позовні вимоги позивача допускають примусове виконання, незважаючи на їх немайновий характер.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи № 910/4468/20 від 03.06.2020 справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Верховець А.А., Пантелієнко В.О. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Розпорядженням керівника апарату від 05.08.2020 у зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №1" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.04.2020 у справі №910/4468/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Верховець А.А., Кропивна Л.В.

Вказана колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У справах, пов`язаних з визнанням охоронних документів недійсними, можливе застосування заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві - володільцеві спірного документа передавати будь-якій особі (особам) право власності на об`єкт інтелектуальної власності та/або надавати будь-якій особі (особам) дозвіл (видавати ліцензію) на використання об`єкта інтелектуальної власності; заборони Міністерству приймати рішення про внесення будь-яких змін до Державного реєстру патентів/свідоцтв України стосовно даного об`єкта інтелектуальної власності, вносити відповідні зміни до даного Реєстру та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність". У разі оспорювання міжнародної реєстрації торговельної марки суд з урахуванням конкретних обставин справи може заборонити власникові відповідної торговельної марки здійснювати будь-які дії з передачі відповідних прав іншим особам до розгляду справи по суті.

Такі заходи мають на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - ускладненню чи неможливості виконання цього рішення.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 19.12.2018 у справі № 910/9254/18.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції врахував, що предметом позову є визнання недійсним свідоцтва № 224470 на товарний знак і зобов`язання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва на знак № 224470 від 27.03.2017 стосовно передачі прав власності на знак (зміни особи власника свідоцтва); повної або часткової відмови від свідоцтва; видачі ліцензії(й) на використання знака за зазначеним свідоцтвом та інші зміни. Отже, в силу об`єктивних обставин ТОВ "Хлібозавод №1" може в будь-який момент передати права на вищезазначений знак у власність іншим особам, або відмовитися від свідоцтва України № 224470, або видати ліцензію(ї) на використання знака іншим особам, або внести інші зміни до цього свідоцтва, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншим позовом для захисту його порушених прав.

Також апеляційний суд враховує, що безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на зареєстровані за оспорюваними свідоцтвами знаки для товарів і послуг іншій особі, яка не бере участь у даному судовому процесі, може не лише ускладнити, але й зробити неможливим виконання рішення господарського суду (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18).

У випадку ж відмови відповідача від оспорюваного свідоцтва, в силу приписів ст. 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" ніхто інший, окрім колишнього власника свідоцтв, не буде мати права на повторну реєстрацію знаків протягом трьох років після припинення дії свідоцтв.

Оскільки обрані позивачем заходи до забезпечення позову співвідносяться з предметом позову, а, отже, існує конкретний зв`язок між заходами до забезпечення позову і предметом позову, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в судовому засіданні у представника відповідача - ТОВ "Хлібозавод №1" було з`ясовано, що обраний судом захід забезпечення позову не має наслідком погіршення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що позовні вимоги є немайновими, тому у разі їх задоволення не вимагається примусове виконання та що судом першої інстанції не було достатньо обґрунтовано необхідність вжиття запобіжних заходів, оскільки позивачем не було надано доказів, що у разі невжиття заходів забезпечення ускладнить чи унеможливить ефективний захист оспорюваних прав позивача, спростовують наведеним вище.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, ст. 276, ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №1" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.04.2020 у справі №910/4468/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.04.2020 у справі №910/4468/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №910/4468/20 повернути до Господарського суду м. Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Л.В. Кропивна

А.А. Верховець

повний текст складено 17.08.2020