ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.08.2020 Справа № 905/1219/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В. при секретарі судового засідання Лисих О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області (87541, Донецька область, місто Маріуполь, бульвар Меотиди, будинок 1) в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, місто Маріуполь, Центральний район, проспект Миру, будинок 70; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, місто Маріуполь, Жовтневий район, вулиця Свободи, будинок 20; код ЄДРПОУ: 3779366)

про стягнення 25 033,13 грн., з яких: основний борг в сумі 23 387,34 грн., пеня в сумі 1645,79 грн.-

за участю представників сторін:

прокурор: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі про стягнення 25 033,13 грн., з яких: основний борг в сумі 23 387,34 грн., пеня в сумі 1645,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №3175-Л від 02.01.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 23 387,34 грн., що стало підставою для нарахування пені в сумі 1645,79 грн.

Прокурор та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розстрочити виконання рішення на 5 років (60 місяців) з обов`язком оплати товариством з обмеженою відповідальністю Управління громадського харчування та торгівлі на користь позивача 418 грн. на місяць.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

02.01.2019 між Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради (далі орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (далі - орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя № 3175- Л (далі - договір), згідно п. 1.1. якого на підставі наказу директора департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 07.02.2019 № 241 «Про передачу в оренду, нежитлового приміщення на підставі заяви претендента» орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю, споруду), розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Київська, 74, загальною площею 79,30 кв. м. (КДНЗ КТ «Ясла-садок № 165 «Катруся» Маріупольської міської ради Донецької області), згідно технічного паспорту БТІ, для використання під харчоблок, допоміжні приміщення, надання послуг харчування.

Приміщення має технічне забезпечення: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, газопостачання, електропостачання, теплопостачання, засоби зв`язку.

Відповідно до п. 2.1. договору вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням (будівлею, спорудою) здійснюється на підставі договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди) міської комунальної власності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення (будівлі, споруди).

Приміщення (будівля, споруда) вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (п. 2.3. договору).

Згідно п. 3.2. договору орендар зобов`язаний, зокрема, щомісячно і в повному обсязі вносити одержувачу орендну плату.

Відповідно до п. 4.1. договору розмір орендної плати визначається на підставі рішення Маріупольської міської ради від 26.09.2018 року № 7/35-3119.

Згідно п. 4.2. договору за вказане у п. 1.1 договору приміщення (будівлю, споруду) встановлений розмір орендної плати за базовий місяць (січень 2019) у розмірі 1 913,31 грн. (згідно додатку).

Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Відповідно до п. 4.3. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оплата проводиться щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним. Орендар зобов`язаний отримати рахунок на оплату в відділі договірної роботи департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради.

Рахунки на оплату видаються орендарю з 11 по 19 число кожного місяця. При отриманні рахунку необхідно мати копію платіжного документу про сплату за оренду приміщення (будівлі, споруди) за попередній період.

Згідно п. 4.4. договору розмір орендної плати може бути змінено в односторонньому порядку орендодавцем у зв`язку зі зміною методики її розрахунку, у випадках, передбачених законодавством України та рішенням органів місцевого самоврядування. Перегляд розміру орендної плати набирає чинності з моменту прийняття рішення про це Маріупольською міською радою.

Відповідно до п. 6.3. договору у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконано у повному обсязі.

Сторони встановили, що згідно ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 02.01.2019 по 31.12.2019 (п. 7.1. договору).

У випадку відсутності заяви однієї із сторін про розірвання або зміну договору протягом місяця після закінчення його терміну, він вважається подовженим на той же термін і на тих же умовах, які були передбачені цим договором. Таким чином договір продовжується і у подальшому (п. 7.5. договору).

Згідно п. 9.1. договору до вимог з виконання умов цього договору та стягнення пені і неустойки застосовується позовна давність терміном у 10 років.

Відповідно до п. 9.2. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

В матеріалах справи наявний акт № 9440 прийому-передачі нежитлового приміщення в будинку № 74 по вул. Київська у місті Маріуполь від 02.01.2019, відповідно до якого на підставі договору оренди № 3175-Л укладеного з Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради, наказу директора департаменту від 07.02.2019 № 241 передано, а товариством з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» прийнято нежитлове приміщення загальною площею 79,3 кв.м., розташоване: прим. харчоблоку №№ 73-77,80, з окремим входом, що знаходиться на першому поверсі двоповерхової будівлі КДНЗ КТ «Ясла-садок №165 «Катруся» Маріупольської міської ради Донецької області, за адресою: місто Маріуполь, вулиця Київська, 74.

Вищезазначений акт підписаний представниками сторін та балансоутримувачем без зауважень, підписи скріплені печатками.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 36-90208-26.1 від 21.12.2019 про стягнення заборгованості в сумі 652 674, 46 грн. (станом на 01.12.2019), зокрема, за спірним договором, яка залишена позивачем без відповіді та задоволення.

Як зазначає прокурор, відповідач обов`язок щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати у передбачений договором строк не виконував, внаслідок чого за період з січня 2019 по грудень 2019 виникла заборгованість з орендної плати в сумі 23387,34 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, частиною 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Звернення прокуратури з вказаним позовом обумовлені неналежним здійсненням позивачем своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави. Незважаючи на виявлене порушення позивачем, останній за судовим захистом інтересів держави безпідставно не звертався.

Вказані обставини обумовлюють необхідність застосування прокурором наданих Конституцією України та Законом України Про прокуратуру повноважень щодо представництва інтересів держави в суді та є підставою для звернення до суду із позовною заявою на захист інтересів держави.

Відтак, з огляду на наведене вбачається, що звернення керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради до господарського суду з даним позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів держави.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення пені.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України, Законом України Про оренду державного та комунального майна (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та умовами укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення (будівлі, споруди), що відноситься до комунальної власності м. Маріуполя № 3175 - Л від 02.01.2019.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено ч. 1 ст. ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно приписів ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ч. 1 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав правових підстав ухилятися від сплати орендної плати згідно визначених умов договору.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, і належних (та взагалі будь-яких відомостей) у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України доказів протилежного (у тому числі - припинення грошових зобов`язань у інший, аніж виконання, спосіб) виконання грошових зобов`язань, за визначений позивачем період користування майном стягуваної заборгованості не було здійснено, що кваліфікується судом як порушення відповідних зобов`язань у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач - таким, що їх прострочив відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Відповідачем правової позиції по суті спору не висловлено, належних та допустимих доказів у розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед позивачем, не представлено.

Перевіривши правильність розрахунку заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості в частині стягнення орендної плати за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним. Відповідачем правильність наданого позивачем розрахунку орендної плати не спростовано. У зв`язку з викладеним позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 23 387,34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення пені у розмірі 1645,79 грн. за період з 01.05.2019 по 02.04.2020, суд зазначає наступне.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафні санкції це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалося, згідно п. 6.3. договору у разі порушення терміну внесення орендної плати з орендаря стягується пеня у розмірі двох облікових ставок Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування штрафних санкцій за прострочення внесення орендної плати припиняється з того дня, коли зобов`язання виконані у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним, на підставі чого зробив власний розрахунок. Згідно здійсненого судом розрахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1850,09 грн. Враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в межах заявленої суми 1645,79 грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення по даній справі на 5 років, тобто на 60 місяців з обов`язком оплати ТОВ «УГХТ» на користь позивача по 418,00 грн. на місяць суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що основним напрямком господарської діяльності ТОВ «УГХТ» є організація харчування в школах і дошкільних навчальних закладах. Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 на території України заборонена робота ряду об`єктів господарювання, зокрема закладів громадського харчування. Цією ж постановою заборонено відвідування закладів освіти.

Таким чином, за твердженням відповідача, послідовно введені карантини унеможливили ведення господарської діяльності ТОВ «УГХТ» по організації харчування дітей в школах і дошкільних установах. В результаті для ТОВ «УГХТ» стало неможливим не тільки отримання прибутку, але і взагалі будь-якого доходу від об`єктів в яких ведення господарської діяльності чинним законодавством заборонено.

Наведені обставини призвели до того, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «УГХТ» в першому та другому кварталі 2020 була збитковою. Продовження карантину на невизначений термін, тягар витрат по сплаті податків і заробітної плати на тлі відсутності доходів майже призвели підприємство до банкрутства.

Оскільки загальна сума заборгованості за усіма 18 договорами оренди, укладеними з позивачем, складає 652 674,46 грн., підприємство не матиме фінансової можливості одномоментно виконати рішення суду, що призведе до арешту рахунків, наслідком чого стане більш ніж ймовірне банкрутство підприємства.

За змістом ст.331 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення.

Законодавець у будь якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Як зазначено вище, до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Такі висновки містяться в мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі №1-7/2013.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Суд не вбачає винятковості обставин, на які посилається заявник як на підставу відстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо відсутності коштів на рахунках підприємства та неможливості їх зарахування у подальшому, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо. До того ж, частина заборгованості, що заявлена достягнення, виникла до набрання чинності Постанови КМУ №211 від 11.03.2020.

Отже, посилання на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобов`язань.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочення виконання рішення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Згідно практики Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява N 60858/00).

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Заявник у заяві про розстрочення виконання рішення просив розстрочити його на 5 років (60 місяців) рівними частинами, по 418,00 грн. на місяць.

Разом із тим, оскільки рішення господарського суду Донецької області по справі №905/1219/20 приймається 19.08.2020, суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, має право розстрочити його виконання лише до 19.08.2021 року включно.

Аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів, у спірному випадку, та враховуючи майнове право та інтерес позивача, зумовлює висновок про необґрунтоване запитування розстрочки виконання рішення, не відстежується її доцільність за викладених відповідачем обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача, відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на його неправильні дії, що призвели до виникнення спору та змусили прокурора звернутися до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» про стягнення 25 033,13 грн., з яких: основний борг в сумі 23 387,34 грн., пеня в сумі 1645,79 грн. задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, місто Маріуполь, Жовтневий район, вулиця Свободи, будинок 20; код ЄДРПОУ: 3779366) на користь Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, місто Маріуполь, Центральний район, проспект Миру, будинок 70; , рахунок UA0005052, , Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код платежу 22080401) основний борг в сумі 20 209,74 грн., пеню в сумі 1645,79 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (87506, Донецька область, місто Маріуполь, Жовтневий район, вулиця Свободи, будинок 20; код ЄДРПОУ: 3779366) на користь прокуратури Донецької області, м. Маріуполь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6; рахунок UA001651, Державна казначейська служба України, МФО 820172, , отримувач прокуратура Донецької області) судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 19.08.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.08.2020.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова