ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2020 р. Справа №907/468/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів Г.Т. Кордюк,

Л.С. Данко,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

представники учасників справи в судове засідання не з`явились (належно повідомлені):

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Готри Тетяни Федорівни від 29.07.2020

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 21.07.2020 про задоволення скарги Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на дії старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Боднар Марини Юріївни з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 05.11.2018

у справі №907/468/18 (суддя Ремецькі О.Ф.)

про стягнення 76 265,94грн

стягувач: Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

боржник: фізична особа-підприємець Готра Тетяна Федорівна, м. Ужгород

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.11.2018 затверджено мирову угоду від 01.11.2018 у справі №907/468/18 за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради до ФОП Готра Т.Ф. про стягнення 76 265,94грн.

За умовами укладеної сторонами мирової угоди, яку затвердив суд, боржник(ФОП Готра Т.Ф.) визнає в повному обсязі свої зобов`язання перед стягувачем (Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради) щодо сплати 76 265,94грн заборгованості за користування окремими конструктивними елементами благоустрою - кам`яною бруківкою площею 86,0кв.м за адресою: м. Ужгород, набережна Незалежності,1 та зобов`язується сплатити цю заборгованість протягом 6-ти місяців з дня затвердження судом цієї мирової угоди. Крім того, боржник взяв на себе зобов`язання сплатити стягувачу до 01.12.2018 - 881,00грн судового збору.

У зв`язку з невиконанням боржником мирової угоди стягувач пред`явив ухвалу суду від 05.11.2018 у справі №907/468/18 до примусового виконання. Однак, державний виконавець Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Боднар М. Ю. повернув ухвалу без прийняття до її виконання згідно з повідомленням від 03.06.2020 № 61041 на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

11.06.2020 Департамент міського господарства Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської зі скаргою на дії старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Боднар М.Ю., в якій просив визнати неправомірними дії -повідомлення від 03.06.2020 №61041 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 05.11.2018 у справі №907/468/18.

Скаржник вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки мирова угода, затверджена ухвалою суду від 05.11.2018, передбачає сплату боржником заборгованості у встановлений строк, в ухвалі вказано, що вона є виконавчим документом, який може бути пред`явлено до виконання до 05.11.2021. Згідно з п.2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, який в разі несвоєчасного та неповного виконання зобов`язаною особою встановлених ухвалою зобов`язань може бути пред`явлений до виконання протягом 3-х років у порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначає, що мирова угода, затверджена ухвалою суду від 05.11.2018,відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, та передбачає можливість застосування заходів примусового характеру до боржника, спрямованих на виконання ухвали.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.07.2020 у справі №907/468/18 скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради задоволено. Скасовано повідомлення старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Боднар Марини Юріївни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 03.06.2020 № 61041 та зобов`язано державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 05.11.2018 у справі №907/468/18.

Ухвала мотивована ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 192,193 ГПК України, ст.ст. 2,5,11,18 ЗУ «Про виконавче провадження».

При задоволенні вказаної скарги суд першої інстанції виходив з того, що ухвала від 05.11.2018, якою затверджено укладену сторонами мирову угоду, є виконавчим документом, який може бути пред`явлено до виконання до 05.11.2021. Відповідно до вимог ст. ст. 192,193 ГПК України та ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» при настанні строку виконання грошового зобов`язання за умовами затвердженої мирової угоди та відсутності доказів її добровільного виконання виконавець зобов`язаний був вчинити всі необхідні дії для її фактичного виконання. Доказів неможливості виконання ухвали державний виконавець суду не надав, всупереч вимогам ст.ст. 5, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець не вчинив жодних виконавчих дій, спрямованих на фактичне виконання ухвали. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

Боржник (ФОП Готра Т.Ф.) не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги стягувача.

Боржник вказує, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом лише у разі, якщо вона відповідає вимогам закону до виконавчого документа.

Однак ухвала від 05.11.2018 не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не передбачає заходів примусового виконання рішень, визначених ст. 10 цього Закону, не містить дати народження боржника, тому не може вважатися виконавчим документом і не підлягає виконанню виконавчою службою. Відтак вважає правомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою боржника та призначено розгляд справи в судовому засіданні 13.08.2020.

У судове засідання 13.08.2020 учасники справи не забезпечили явки своїх представнииків, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень та відомостей зі списку згрупованих поштових відправлень Західного апеляційного господарського суду скаржник, боржник та державний виконавець копії ухвал апеляційного суду від 04.08.2020 отримали 07.08.2020).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга боржника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців, інших посадових осіб органів державної виконавчої служби та приватних виконавців під час виконання судових рішень врегульовано розділом VІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України та ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 327 ГПК України).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч. 4 вказаної статті).

Відповідно до частин 1-3 статті 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначається назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що ухвалою від 05.11.2018 у справі №907/468/18 Господарський суд Закарпатської області затвердив мирову угоду від 01.11.2018, укладену Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (стягувачем) та ФОП Готра Тетяною Федорівною(боржником). В резолютивній частині ухвали суд виклав умови мирової угоди, згідно з якою боржник (Готра Тетяна Федорівна) визнає свої зобов`язання перед стягувачем (Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради) по сплаті заборгованості в розмірі 76 265,94 грн, яку зобов`язується сплатити стягувачу упродож 6-ти місяців з дня затвердження судом цієї мирової угоди. Крім того, боржник зобов`язується сплатити стягувачу 50 % від суми сплаченого судового збору в розмірі 881,00 грн до 01.12.2018. Мировою угодою (пункти 11, 12) передбачено, що ця мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом і діє до повного виконання зобов`язання, передбаченого цією мировою угодою; що ухвала суду про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з п. 2 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» і при її невиконанні може бути звернена до примусового виконання.

У п. 4 резолютивної частини ухвали від 05.11.2018 вказано, що ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є виконавчим документом і може бути пред`явлена до виконання до 05.11.2021.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вказана ухвала від 05.11.2018 про затвердження мирової угоди набрала законної сили та є чинною.

В апеляційній скарзі боржник стверджує, що ухвала від 05.11.2018 не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не передбачає заходів примусового виконання рішень, визначених статтею 10 цього Закону, не містить дати народження боржника, тому не може вважатися виконавчим документом і не підлягає виконанню виконавчою службою. Відтак вважає, що державний виконавець правомірно повернув ухвалу стягувачу без прийняття іі до виконання.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника з огляду на наступне.

Мировою угодою, яка затверджена ухвалою суду від 05.11.2018, встановлено обов`язок боржника сплатити стягувачу заборгованість в сумі 76 265,94 грн упродовж шести місяців з дня затвердження судом цієї мирової угоди та сплатити до 01.12.2018 судовий збір в сумі 881,00грн. Умови мирової угоди викладені в резолютивній частині ухвали. В мировій угоді та в ухвалі суду вказано, що ухвала є виконавчим документом.

У постанові Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №910/22730/17 викладена правова позиція , згідно з якою ухвала суду про затвердження мирової угоди, якою передбачено обов`язок боржника сплатити суму коштів, містить елементи примусу відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» і є виконавчим документом.

Крім того, за приписами ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» якщо виконавчий документ не відповідає вимогам до виконавчого документа, передбаченим цією статтею, такий виконавчий документ повертається стягувачу на підставі п. 6 ч.4 ст. 4 цього Закону, в той час як згідно з повідомленням від 03.06.2020 № 61041 державний виконавець Боднар М.Ю. повернув ухвалу стягувачу без прийняття її до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового характеру виконання рішень.

Апеляційний суд вважає такі дії державного виконавця неправомірними та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги стягувача з огляду на те, що ухвала суду, якою затверджена мирова угода, пред`явлена стягувачем до примусового виконання у зв`язку з невиконанням боржником мирової угоди щодо сплати боргу та судового збору. Примусове виконання ухвали суду від 05.11.2018 про затвердження мирової угоди полягає у стягненні з боржника на користь стягувача вказаних вище сум.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Отже, виконання ухвали суду від 05.11.2018 у справі № 907/468/18 передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, визначених ст. 10 ЗУ « Про виконавче провадження».

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неналежне виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків та про неправомірність дій щодо повернення ухвали суду від 05.11.2018 стягувачу без прийняття її до виконання.

Доводи скаржника про те, що ухвала від 05.11.2018 не є виконавчим документом, оскільки в ухвалі не зазначено дати народження боржника -фізичної особи, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не зазначення в ухвалі дати народження боржника-фізичної особи не є підставою для її повернення органом ДВС стягувачу на підставі п.7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про задоволення скарги стягувача на дії державного виконавця з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст.129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 236, 254, 269, 270, 276, 278, 281, 282,334 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 21.07.2020 у справі №907/468/18 залишити без змін, апеляційну скаргу -без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд ухвали апеляційним судом покласти на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статями 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.08.2020.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Л.С. Данко