ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р. Справа№ 910/7100/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 14.07.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 про відмову у забезпеченні позову

у справі №910/7100/20 (суддя Головіна К.І.)

за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» про забезпечення позову

у справі за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17»

до 1) Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради;

2) Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права власності

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» (далі - ОСББ «Коперник 17», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (далі - Київрада, відповідач-1) та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент комунальної власності, відповідач-2) про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департамента комунальної власності Бандури Ю. В. № 41616997 від 14.06.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та про визнання права власності за ОСББ «Коперник 17» на нежитлові приміщення з № 1 по № 3 (група приміщень № 1), напівпідвал, літ. А (реєстраційний номер 000).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що нежитлові приміщення з № 1 по № 3 (група приміщень № 1, літ. А), що розміщені у підвалі житлового будинку на вул. Коперніка, 17 у місті Києві, є спільною власністю мешканців цього будинку, від імені яких виступає ОСББ «Коперник 17», а тому рішення державного реєстратора Департамента комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради Бандури Ю. В. про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) № 41616997 від 14.06.2018 права власності на вказані приміщення за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради є протиправним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 позов залишено без руху для усунення недоліків.

З матеріалів оскарження вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 відкрито провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17», справу призначено до розгляду.

01.06.2020 ОСББ «Коперник 17» подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення з № 1 по № 3 (група приміщень № 1) та напівпідвал, літ. А (реєстраційний номер 000).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 08.05.2020 на онлайн-майданчику Державніторги.онлайн (http://www.dto.com.ua) Департамент комунальної власності міста Києва розмістив для продажу лот - нежитлові приміщення (літ. А) загальною площею 42,5 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 17 (http://www.dto.com.ua/tenders/294531), із кінцевим строком подачі пропозицій - до 26.05.2020. На думку заявника, є підстави вважати, що в результаті указаних торгів від 26.05.2020 власник указаного нерухомого майна буде змінений, що істотно ускладнить виконання рішення суду, яке буде прийняте у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 відмовлено у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що доводи заявника про можливість вчинення дій, пов`язаних із фактичним відчуженням майна та визначенням нового власника цих приміщень, у даному випадку є припущеннями, які не можуть бути підставою для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову. Крім того, суд вказав, що сама можливість перереєстрації нерухомого майна за іншою особою не свідчить, що виконання прийнятого за результатами розгляду спору судового рішення про визнання права власності та скасування рішення державного реєстратора буде неможливим чи утрудненим. У своїй заяві ОСББ «Коперник 17» не довело існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або унеможливлення захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів. Разом з тим, місцевий господарський суд вказав, що накладенням арешту на нерухоме майно, суд фактично задовольнить позовні вимоги про визнання за ОСББ «Коперник 17» права власності на це майно, без розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» 09.06.2020 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 у справі №910/7100/20 і прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, така ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7100/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/7100/20, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачі проти задоволення скарги заперечили, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а ухвала місцевого суду від 03.06.2020 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову без змін.

У судове засідання 14.07.2020 з`явилися представники позивача та відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, ухвалу місцевого суду від 03.06.2020 у справі №910/7100/20 скасувати і прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник відповідачів заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду доказів, які б свідчили, що 26.05.2020 Департаментом комунальної власності міста Києва був оголошений та фактично проведений аукціон з продажу приміщень, розміщених в напівпідвальному поверсі житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 17. Так само, скаржник не надав доказів, що відповідачами вчиняються будь-які інші дії, спрямовані на відчуження вказаного нерухомого майна.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, період надання пропозицій учасниками аукціону виставленого на продаж нерухомого майна був визначений до 26.05.2020, тобто станом на час розгляду даної заяви у суді першої інстанції (03.06.2020) інформація, викладена позивачем у своїй заяві, є неактуальною та не може свідчити про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд враховує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.03.2010 року).

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Заявником жодним чином не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід зазначити, що саме лише посилання заявника на потенційне порушення прав позивача при виконанні майбутнього рішення суду не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову без надання при цьому належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що заявником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було наведено жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи заявника про можливість вчинення дій, пов`язаних із фактичним відчуженням майна та визначенням нового власника цих приміщень, у даному випадку є припущеннями, які не можуть бути підставою для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що у своїй заяві ОСББ «Коперник 17» не довело існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або унеможливлення захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

При цьому, місцевий господарський суд вірно вказав, що накладенням арешту на нерухоме майно, фактично буде задоволено позовні вимоги про визнання за ОСББ «Коперник 17» права власності на це майно, без розгляду справи по суті.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що торги відбулися, а тому, на думку заявника, приміщення фактично вже відчужене. Проте, позивачем не надано суду доказу того, що договір купівлі-продажу підписаний та є укладеним. В матеріалах справи такі докази відсутні.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 у справі №910/1700/20 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/1700/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/1700/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коперник 17».

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 у справі №910/1700/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 25.08.2020 (після виходу суддів з відпустки).

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

К.В. Тарасенко