ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м.Харків Справа № 913/342/20
Провадження №34/913/342/20
Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1 , м. Херсон,
до Фізичної особи-підприємця Винокурової Олени Сергіївни, м. Сєвєродонецьк Луганської області,
про стягнення 23 766 грн. 52 коп.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суть спору: Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Винокурової Олени Сергіївни, в якій просить стягнути з пеню в розмірі 13 848 грн. 30 коп., штраф в сумі 9 230 грн. 90 коп., збитки від інфляції в розмірі 323 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 364 грн. 21 коп., а всього 23 766 грн. 52 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.06.2019 між сторонами було укладено Договір №18/РАО/19 купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити позивачу, а позивач зобов`язався прийняти чохли для техніки спеціального призначення і своєчасно оплатити вартість товару.
Як зазначає позивач, свої зобов`язання за договором він виконав належним чином та своєчасно оплатив товар загальною вартістю 131 870 грн. 00 коп. В свою чергу, відповідач несвоєчасно поставив товар позивачу, чим порушив умови Договору. В зв`язку з простроченням постачання товару позивачем було нараховано відповідачу пеню та штраф, які відповідач у добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 справу № 913/342/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.06.2020 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін.
Відзиву на позовну заяву, письмових пояснень чи будь-яких інших заяв по суті від відповідача в даній справі не надходило.
Суд виходить із того, що відповідно до п. 99-2, абз. 4,5 п. 114, абз. 3 п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (з наступними змінами) рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою. У разі відмови адресата (представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти) одержати рекомендований лист з позначкою «Судова повістка» працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відмовився» із проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.
Із сукупності наведених приписів випливає, що орган поштового зв`язку був зобов`язаний не пізніше 17.07.2020 повернути вказане поштове відправлення з відміткою про відсутність адресата або про його відмову від отримання поштового відправлення, чого у порушення вищенаведених приписів правил зроблено не було.
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч.ч. 3 та 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд
03.06.2019 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Винокуровою Оленою Сергіївною (покупець, відповідач) було укладено Договір №18/РАО/19 купівлі-продажу (далі Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов`язався поставити покупцю, а покупець зобов`язався прийняти чохли для техніки спеціального призначення, надалі «товар», та своєчасно його оплатити згідно з умовами договору.
В п. 1.2. Договору передбачено, що номенклатура, асортимент, кількість товару, який продавець зобов`язується передати покупцю, зазначається відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг (код 39520000-з готові текстильні вироби ДК 021:2015) у Специфікації (Додаток №1 до Договору).
За умовами пунктів 2.1.-2.3. Договору постачання товару здійснюється протягом 60 днів з дня підписання цього договору. Товар поставляється в упаковці, яка забезпечує його збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, технічними умовами. Транспортування товару здійснюється продавцем.
Датою виконання зобов`язань по постачанню продукції є дата підписання замовником актів приймання-передачі (п. 3.6. Договору).
Пунктами 3.1.-3.3. Договору передбачено, що загальна вартість товару (сума Договору) за цінами, визначеними у специфікації (Додаток №1 до цього договору), становить: 131870,00 грн. без ПДВ. У випадку перевищення суми договору, сума перевищення оплаті не підлягає. Ціни на товар залишаються незмінними до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором. Розрахунки за товар здійснюються шляхом оплати поставленого та належним чином прийнятого товару протягом 10 календарних днів після надання продавцем покупцю специфікації, рахунку-фактури, видаткової накладної та акту-приймання передачі на товар за умови надходження бюджетних коштів на рахунок військової частини.
Сторони визначили в п. 9.1., що Договір діє з дати набрання чинності та діє до 01.10.2019, крім гарантійних зобов`язань, які діють до повного їх виконання.
Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без жодних застережень та зауважень.
Також сторони підписали та скріпили печатками Специфікацію до Договору №18/РАО/19 купівлі-продажу від 03.06.2019, в якій визначили найменування товару, який має бути поставлений, його кількість, ціну та загальну вартість такого товару (а.с. 15).
Як зазначає позивач, свої зобов`язання за Договором №18/РАО/19 купівлі-продажу від 03.06.2019 він виконав належним чином та своєчасно оплатив товар загальною вартістю 131 870 грн. 00 коп. В свою чергу, відповідач несвоєчасно поставив товар позивачу, чим порушив умови Договору. В зв`язку з простроченням постачання відповідачем товару, позивачем було нараховано відповідачу пеню та штраф.
В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією №350/305/7/329ПС від 08.04.2020, в якій просив сплатити штрафні санкції в розмірі 23 079 грн. 20 коп. (а.с. 27-28).
Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення.
Оскільки відповідач штрафні санкції за Договором не сплатив, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача пені в розмірі 13 848 грн. 30 коп., штрафу в сумі 9 230 грн. 90 коп., збитків від інфляції в розмірі 323 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 364 грн. 21 коп., а всього 23 766 грн. 52 коп.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, Договором встановлений строк виконання зобов`язання з поставки товару протягом 60 календарних днів з дня підписання Договору (п. 2.1. Договору) та строк щодо оплати за поставлений товар протягом 10 календарних днів після надання продавцем покупцю передбачених Договором документів (п. 4.3. Договору)
Судом встановлено, що відповідач поставив позивачу товар 01.11.2019 на суму 21 870 грн. 00 коп. та 19.11.2019 на суму 110 000 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними №1 від 01.11.2020 та 19.11.2020 відповідно (а.с. 19-20).
Позивач поставлений товар оплатив 01.11.2019 на суму 21 870 грн. 00 коп. та 19.11.2019 на суму 110 000 грн. 00 коп., про що свідчать платіжні доручення №1091 від 01.11.2019 та №1164 від 19.11.2019 (а.с. 19-20).
Таким чином, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором №18/РАО/19 купівлі-продажу від 03.06.2019 та своєчасно оплатив поставлений відповідачем товар загальною вартістю 131 870 грн. 00 коп.
Разом з тим, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором, оскільки поставив товар з порушенням строку, визначеного його умовами.
Так, з матеріалів справи вбачається, що поставка мала бути здійснена відповідачем протягом 60 днів з дня підписання Договору №18/РАО/19 купівлі-продажу від 03.06.2019, тобто до 02.08.2019.
Натомість відповідач поставив чохол брезентовий на виріб 5Т58-2 в кількості 2 шт. на суму 21 870 грн. 00 коп. 01.11.2019, в зв`язку з чим строк прострочення складає 90 днів, а чохол брезентовий на виріб 5П85С (Д) в кількості 10 шт. на суму 110 000 грн. 00 коп. 19.11.2019 строк прострочення складає 108 днів.
Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі, та не сплатив пеню та штраф за несвоєчасно поставлений товар, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором №18/РАО/19 купівлі-продажу від 03.06.2019.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 2 статті 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язанню фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Приписами ч. 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
За умовами п. 5.2. Договору за порушення строків поставки товару або його заміни відповідно до п. 2.1., 3.4. та 6.2. цього договору продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0.1 % від вартості товару, стосовно якої допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення, а за порушення строків поставки товару понад 30 діб, з продавця додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Таким чином, приписами законодавства та умовами укладеного сторонами Договору встановлена відповідальність відповідача за несвоєчасну поставку товару позивачу.
Позивачем, в зв`язку з простроченням постачання відповідачем товару, було нараховано останньому пеню в розмірі 13 848 грн. 30 коп. та штраф в сумі 9 230 грн. 90 коп., а всього штрафні санкції в розмірі 23 079 грн. 20 коп.
Відповідно до розрахунку позивача нарахування пені в сумі 13 848 грн. 30 здійснено за періоди:
з 03.08.2019 по 31.10.2019 на суму 21 870 грн. 00 коп. в розмірі 1 968 грн. 30 коп.;
з 03.08.2019 по 18.11.2019 на суму 110 000 грн. 00 коп. в розмірі 11 880 грн. 00 коп.
В свою чергу, розмір штрафу в сумі 9 230 грн. 90 коп. згідно розрахунку здійснено за періоди:
з 03.08.2019 по 31.10.2019 на суму 21 870 грн. 00 коп. в розмірі 1 530 грн. 90 коп.;
з 03.08.2019 по 18.11.2019 на суму 110 000 грн. 00 коп. в розмірі 7 700 грн. 00 коп.
Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд вважає його обґрунтованим та зробленим у відповідності умов договору та норм чинного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією №350/305/7/329ПС від 08.04.2020, в якій пропонував останньому добровільно сплатити штрафні санкції в розмірі 23 079 грн. 20 коп.
Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення, а штрафні санкції відповідачем в добровільному порядку сплачено не було.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 13 848 грн. 30 коп. та штрафу в сумі 9 230 грн. 90 коп. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.
Також позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 323 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 364 грн. 21 коп. стосовно, яких суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Разом з тим, ч. 2 ст. 550 ЦК України передбачено, що проценти на неустойку не нараховуються.
До того ж, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.
Таким чином, проценти на суму неустойки не нараховуються в силу прямої заборони законом такого нарахування (ч. 2 ст. 550 ЦК України), тому що неустойка не є коштами, за користування якими здійснюється нарахування процентів річних згідно із законом.
Крім того, необхідно вказати, що за своєю суттю обов`язок щодо сплати штрафних санкцій не може розцінюватись як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, оскільки пеня та штраф є штрафними санкціями і не входять до складу основного грошового зобов`язання, тому на них не можуть бути нараховані не лише 3% річних, а й інфляційні втрати також.
З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 323 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 364 грн. 21 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, але такими, що підлягають задоволенню частково.
В зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 13 848 грн. 30 коп. та штраф в сумі 9 230 грн. 90 коп.
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З позовної заяви вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Винокурової Олени Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) пеню в розмірі 13 848 грн. 30 коп., штраф в сумі 9 230 грн. 90 коп. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 041 грн. 21 коп.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення підписано господарським судом, у відповідності до положень ч. 4 ст. 240 ГПК України, без його проголошення 13.08.2020.

Суддя А.В. Іванов