ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 Справа № 917/2136/19

м. Полтава

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго", вул. Полтавська, 19А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 5886553,58 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач/ АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (далі - відповідач/ КПТГ "Гадячтеплоенерго") 5886553,58 грн., в тому числі 4009488,24 грн. основного боргу, 559067,07 грн. пені, 356464,28 грн. 3% річних, та 961533,99 грн. інфляційних. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № 8300/1718-ТЕ-24 постачання природного газу від 04.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.12.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 23.01.2020.

Ухвалою від 23.01.2020 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання у справі на 06.02.2020.

Ухвалою від 06.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.02.2020.

27.02.2020 суд відклав розгляд справи на 01.04.2020.

Згідно Указу Президента України від 13.03.2020 за № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"", статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Радою суддів України рекомендовано у період з 16.03.2020 до 03.04.2020 встановлення особливого режиму роботи судів (лист від 16.03.2020 № 9 рс-186/20).

Враховуючи вказані норми та беручи до уваги рішення зборів суддів Господарського суду Полтавської області від 18.03.2020, ухвалою від 19.03.2020 розгляд справи № 917/2136/19 було призначено на 07.04.2020.

В судове засідання 07.04.2020 сторони чи їх представники не з`явилися.

У зв`язку із продовженням строку дії карантину з врахуванням пп. 3 п. 11 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.20, яким розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк розгляду справи по суті визначений статтею 195 було продовжено на строк дії такого карантину, ухвалою від 07.04.2020 сторін повідомлено, що розгляд справи по суті буде здійснено після закінчення строку карантину.

Ухвалою від 28.07.2020 суд призначив розгляд справи по суті на 12.08.2020.

07.08.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності (вх. № 8512).

Також 07.08.2020 до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду (додаток до наказу Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 № 196) 10.08.2020 секретарем судового засідання інформовано представника позивача адвоката Коваленка С.В. про технічну можливість проведення засідання в режимі відеоконференції.

Проте, 12.08.2020 на час проведення судового засідання представник позивача на зв`язок із судом не вийшов.

Відповідно до п. 5 розділу І Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового розгляду справи по суті. Таким чином, неявка в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Рішення приймається в порядку визначеному ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2017 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) укладено договір постачання природного газу № 8300/1718-ТЕ-24 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. Договору в редакціях додаткових угод № 3 від 26.03.2018 та № 4 від 10.04.2018 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2931,812 тис. куб.м. та в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року включно природний газ орієнтовним обсягом до 300 тис.куб.м.

У відповідності до п. 3.7. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно п. 3.8. Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 07 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією такого акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п. 3.9. Договору постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. (п. 5.2. Договору).

Згідно п. 5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Додатковою угодою № 2 від 28.02.2018 сторонами договору абзац 3 п. 6.1 Договору викладено в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно п. 6.3 Договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 8.2 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.02.2018 у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Згідно п. 8.3 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.02.2018 сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач отримав природний газ власного видобутку виключно для постачання побутовим споживачам, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 1307558,32 грн., від 30.11.2017 на суму 2425225,22 грн., від 31.12.2017 на суму 2562614,80 грн., від 31.01.2018 на суму 3743357,44 грн., від 28.02.2018 на суму 3404346,12 грн., від 31.03.2018 на суму 3327666,05 грн., від 30.04.2018 на суму 293916,55 грн. (копії актів - в матеріалах справи).

Всього, позивачем було передано, а відповідачем отримано природного газу на загальну суму 17064684,50 грн.

Позивач зазначає, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно.

На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано копії відповідних банківських виписок, а також перелік операцій відповідача за період з 01.01.2017 по 30.04.2019.

За підрахунками позивача станом на момент подання позову сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача за Договором складала 4009488,24 грн.

Вказану суму боргу позивач просив суд стягнути з відповідача.

Крім цього, посилаючись на умови Договору та ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 559067,07 грн. пені за загальний період з 28.11.2017 по 25.11.2018, 356464,28 грн. 3% річних за період з 28.11.2017 по 06.06.2019 та 961533,99 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2017 року по квітень 2019 року.

Вказані суми пені, річних та інфляційних позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві позов визнає частково. Зокрема, зазначає, що на момент звернення позивачем з позовом до суду сума основного боргу по Договору становила 3412759,76 грн., а не 4009488,24 грн., як зазначає позивач. На підтвердження вказаної суми боргу відповідачем надано оборотно-сальдову відомість по рахунку за період з 04.09.2017 по 09.01.2020 та копії платіжних доручень за період з 27.02.2018 по 25.09.2019.

Відповідач не заперечує факту несвоєчасного внесення ним оплат по Договору за отриманий від позивача природний газ, проте зазначає, що зроблений позивачем розрахунок пені, річних та інфляційних є невірним.

Зокрема, відповідач вказує, що розрахунки по Договору здійснювалися ним у наступні способи:

- за рахунок фінансування пільг і субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 № 256 у сумі - 9 105 373,02 грн;

- за рахунок відшкодування різниці у тарифах на теплову енергію, згідно із Постановою КМУ від 14.02.2018 у сумі 51079,00 грн.;

- шляхом перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно з нормативами розподілу коштів, затверджених відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у сумі 4 936 966,59 грн;

- шляхом перерахування коштів із розрахункового рахунку підприємства у сумі 760 000 грн.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 (далі - Порядок № 256).

Згідно з п. 4 Порядку № 256, перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з оплатою комунальних послуг.

Відповідач вказує, що запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, на переконання відповідача, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами на підставі постанови КМУ № 256 від 04.03.2002 зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій, зокрема таким актом є постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

На виконання зазначеної постанови КМУ за період з жовтня 2017 року по червень 2019 року між відповідачем та Управлінням соціального захисту населення Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області підписано ряд Актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги та субсидії (копії актів - в матеріалах справи).

За вказаний період державою профінансовано пільг та субсидій на суму 9 105 373,02 грн., які спрямовано НАК "Нафтогаз України" на проведення розрахунків за спожитий природний газ за договором постачання природного газу № 8300/1718-ТЕ-24 від 04.09.2017, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 3 від 27.02.2018 на суму 217 518,03 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.);

- № 3 від 28.02.2018 на суму 540 000,00 грн. (за природний газ 2017р.);

- № 8 від 23.03.2018 на суму 700 000,00 грн. (за природний газ 2017p.);

- № 8 від 30.03.2018 на суму 15 296,57 грн. (за природний газ 2017р.);

- № 11 від 24.04.2018 на суму 2 554 833,93 грн. (за природний газ 2017р.);

- № 12 від 23.05.2018 на суму 947 252,48 грн. (за природний газ 2017-2018 рр.);

- № 13 від 23.06.2018 на суму 262 419,09 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 15 від 26.07.2018 на суму 199 951,33 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 16 від 23.08.2018 на суму 232 403,98 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 19 від 24.10.2018 на суму 100 000,00 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 21 від 22.11.2018 на суму 300 664,09 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 24 від 21.12.2018 на суму 1 101 696,50 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 26 від 25.01.2019 на суму 650 094,65 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 31 від 22.02.2019 на суму 511200,09 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 34 від 25.03.2019 на суму 574 527,79 грн. (за природний газ 2018р.);

- № 35 від 25.04.2019 на суму 140 359,78 грн.(за природний газ 2018р.);

- № 36 від 22.05.2019 на суму 31 908,11 грн. (за природний газ 2018р.).

Таким чином, відповідач зазначає, що оплата за природний газ, спожитий у період жовтень 2017- квітень 2018 років проведена ним за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 (зі змінами, введеними в дію з 01 січня 2018 року) не залежала від відповідача.

Оскільки строки та процедура розрахунків між позивачем та відповідачем за рахунок виділених субвенцій із державного бюджеті врегульована відповідними нормативно-правовими актами, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року (з урахуванням змін і доповнень), вимоги якої відповідачем виконувались належним чином, розрахунки проведені у повному обсязі, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних на вказані суми.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем при нарахуванні пені не було враховано, що заборгованість у розмірі 232 403,98 грн. була погашена 27.08.2018 за рахунок коштів державного бюджету на виконання вимог Постанови КМУ від 04.03.2002 року № 256.

Також відповідач вказує, що протягом вказаного періоду частина заборгованості за спожитий природний газ по Договору № 8300/1718-ТЕ-24 від 04.09.2017 року була погашена ним за рахунок субвенції з державного бюджету на погашення різниці у тарифах між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та тарифами, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи місцевою самоврядування, яка виділялася місцевим бюджетам відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 № 110.

11 жовтня 2018 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням Гадяцької міської ради, виконавчим комітетом Гадяцької міської ради, КПТГ "Гадячтеплоенерго" і ПАК "Нафтогаз України" було укладено договір № 48/110 про організацію взаєморозрахунків відповідно до статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" і Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 № 110 (копія договору про організацію взаєморозрахунків - в матеріалах справи).

Як зазначає відповідач, умовами цього договору передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору постачання природного газу.

На виконання вказаного договору про організацію взаєморозрахунків КПТГ "Гадячтеплоенерго" за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасило частину основного боргу перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджується платіжним дорученням від 22.11.2018 № 4 на суму 51079,00 грн.

За змістом підпункту 2 пункту 13 договору сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 18 договору про організацію взаєморозрахунків визначено, що після виконання договору вони (сторони) не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору постачання природного газу.

Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням норм постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 та Постанови КМУ від 14.02.2018 № 110, якими визначено строки та процедура розрахунків між позивачем та відповідачем за рахунок виділених субвенцій із державного бюджету та відповідно відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, відповідачем здійснено контррозрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, згідно якого розмір пені становить - 537 558,87 грн., 3% річних - 215214,73 грн., інфляційних втрат - 578619,23 грн.

Крім цього, від відповідача надійшли клопотання про зменшення розміру пені на 90% та про розстрочення виконання рішення на 24 місяці рівними щомісячними платежами, посилаючись на збитковість підприємства.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що порядок перерахування коштів, встановлений постановою КМУ № 256 від 04.03.2002, не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами.

Крім цього, позивач звертає увагу на те, що умовами Договору сторони погодили те, що за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, останній мав можливості сплачувати заборгованість власними коштами в передбачені Договором строки.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені позивач заперечує, посилаючись на те, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною.

25.02.2020 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення вих. № 01-05/88 від 24.02.2020, згідно яких відповідач стверджує, що станом на 24.02.2020 сума основного боргу підприємства по Договору сплачена у повному обсязі.

На підтвердження викладеного відповідачем надано копії банківських виписок за період з 29.01.2020 по 21.02.2020, а також оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за період з 01.10.2017 по 24.02.2020.

12.08.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшли пояснення по справі щодо розміру основної заборгованості відповідача станом на дату розгляду справи.

У вказаних поясненнях позивач зазначає, що доданий до позовної заяви розрахунок було складено станом на 06.06.2019. В період після 06.06.2019 по 21.02.2020 основна заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 8300/1718-ТЕ-24 погашена повністю.

На підтвердження вказаного позивачем надано сальдо по підприємству за договором № 8300/1718-ТЕ-24 та перелік операцій по договору.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2017 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 17-224-Н.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.

На підставі Договору позивач продав відповідачу природний газ на загальну суму 17064684,50 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року.

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 4009488,24 грн.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що на дату пред`явлення позову 04.12.2019, яка підтверджується описом вкладення в цінний лист на адресу суду та накладною Укрпошти № 813 від 04.12.2019, за відповідачем рахувалася заборгованість за переданий по Договору природний газ у розмірі 3409583,95 грн. За період з 05.12.2019 по 21.02.2020 відповідачем сплачено позивачу вказану суму боргу повністю.

Таким чином, на момент постановлення рішення по справі, основний борг відповідачем погашено у повному обсязі.

Оскільки суму боргу в розмірі 3409583,95 грн. відповідачем було сплачено після звернення позивачем з позовом до суду, то предмет позову в цій частині на момент винесення рішення відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення вказаної суми на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 599904,29 грн. позов задоволенню не підлягає, оскільки вказана сума боргу була погашена відповідачем до звернення позивачем з позовом до суду.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 559067,07 грн. пені, 356464,28 грн. 3% річних, та 961533,99 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач при нарахуванні пені, річних та інфляційних враховує порядок оплати природного газу, визначений п. 6.1 Договору.

Суд зазначає, що згідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

З 01.01.2018 державою запроваджено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджет, який визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Порядок № 256).

Отже, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку № 256.

Згідно з пунктами 2, 4 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку № 256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі «Призначення платежу» платіжних доручень додатково зазначають «постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256» та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

Тобто держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 у справі № 927/894/18 та від 11.11.2019 у справі № 927/587/18.

Судом встановлено, що відповідачем у призначенні платежу платіжних доручень № 3 від 27.02.2018 на суму 217 518,03 грн., № 3 від 28.02.2018 на суму 540 000,00 грн., № 8 від 23.03.2018 на суму 700 000,00 грн., № 8 від 30.03.2018 на суму 15 296,57 грн., № 11 від 24.04.2018 на суму 2 554 833,93 грн., № 12 від 23.05.2018 на суму 947 252,48 грн., № 13 від 23.06.2018 на суму 262 419,09 грн., № 15 від 26.07.2018 на суму 199 951,33 грн., № 16 від 23.08.2018 на суму 232 403,98 грн., № 19 від 24.10.2018 на суму 100 000,00 грн., № 21 від 22.11.2018, № 24 від 21.12.2018 на суму 1 101 696,50 грн., № 26 від 25.01.2019 на суму 650 094,65 грн., № 31 від 22.02.2019 на суму 511 200,09 грн., № 34 від 25.03.2019 на суму 574 527,79 грн., № 35 від 25.04.2019 на суму 140 359,78 грн., № 36 від 22.05.2019 на суму 31 908,11 грн., № 1 від 30.07.2019 на суму 119,78 грн. та № 2 від 25.09.2019 на суму 25126,82 грн. є посилання на постанову КМУ від 04.03.2002 № 256 (за природний газ).

Таким чином, суд погоджується із твердженням відповідача про те, що нарахування позивачем річних та інфляційних втрат на вказані суми боргу є безпідставним.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем при нарахуванні пені не було враховано, що заборгованість у розмірі 232 403,98 грн. була погашена 27.08.2018 за рахунок коштів державного бюджету на виконання вимог Постанови КМУ від 04.03.2002 року № 256.

Судом встановлено, що згідно виписки Державної казначейської служби України за 27.08.2018 відповідачем здійснено оплату 232403,98 грн. з призначенням платежу "постанова КМУ від 04 березня 2002р. (теплопостачання 2018р) за прир. газ за 2018 рік дог. від 04.09.17р. № 8300/1718-ТЕ-24". Суд вважає, що відповідач здійснив технічну помилку пропустивши в посиланні платежу номер постанови від 04.03.2002. І оскільки вказаний платіж було здійснено відповідачем на той же рахунок, що і інші платежі по постанові № 256 (р/р НОМЕР_1 ) позивач мав зарахувати вказаний платіж саме як платіж вчинений згідно постанови КМУ № 256 від 04.03.2002.

Таким чином, позивачем неправомірно нараховано пеню на суму боргу 232403,98 грн. за січень 2018 року.

Також судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, департаментом будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням Гадяцької міської ради, виконавчим комітетом Гадяцької міської ради, КПТГ "Гадячтеплоенерго" і ПАК "Нафтогаз України" було укладено договір № 48/110 про організацію взаєморозрахунків відповідно до статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" і Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 № 110.

Відповідно до п. 10 договору сторона сьома (відповідач) перераховує на рахунок сторони останньої (позивача) кошти в сумі 51079,00 грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2018 рік згідно з договором від 04.09.2017 № 8300/1718-ТЕ-24.

На виконання вказаного договору про організацію взаєморозрахунків КПТГ "Гадячтеплоенерго" за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасило частину основного боргу перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджується платіжним дорученням від 22.11.2018 № 4 на суму 51079,00 грн.

Згідно пп. 2 п. 13 договору сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 18 договору про організацію взаєморозрахунків визначено, що після виконання договору вони (сторони) не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Таким чином, суд погоджується із твердженням відповідача стосовно того, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору постачання природного газу.

В зв`язку з цим позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню, річні та інфляційні на вказану суму боргу за січень 2018 року.

Позивачем також перевірено наданий відповідачем контррозрахунок пені, річних та інфляційних і встановлено, що відповідачем при нарахуванні річних правильно вказано суми боргу, процент річних та кількість днів прострочення, проте в процесі обрахунку суми річних відповідачем занижено внаслідок арифметичних помилок.

Враховуючи викладене, судом здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що стягненню підлягають 537558,86 грн. пені, 215801,04 грн. 3% річних та 578619,22 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, обґрунтованим та підтвердженим належними доказами є позов в частині стягнення 537558,86 грн. пені, 215801,04 грн. 3% річних та 578619,22 грн. інфляційних втрат. В іншій частині стягнення пені, річних та інфляційних позов є необґрунтованим, а отже задоволенню не підлягає.

Крім цього, відповідач у клопотанні від 09.01.2020 (додаток до відзиву) просить суд зменшити розмір пені 90 %.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування клопотання про зменшення стягуваної суми пені відповідач посилається на наступні обставини.

КПТГ «Гадячтеплоенерго» є суб`єктом природних монополій з постачання теплової енергії у місті Гадячі, відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» тарифи на теплову енергію є регульованими та затверджувалися органами місцевого самоврядування. Таким чином, підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг.

Затверджені органами місцевого самоврядування тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не покривають всіх витрат, що призводить до збитковості підприємства і, відповідно, унеможливлює своєчасний розрахунок за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, та ставить підприємство у тяжкий матеріальний стан.

Згідно звітів про фінансові результати збитки підприємства за 2017 рік становлять 4016,0 тис.грн, за 2018 рік - 6783,0 тис.грн, за 9 місяців 2019 року - 5536,0 тис. грн. Розмір непокритого збитку підприємства станом на 30.09.2019 року складає 18 187,0 тис.грн. Джерела його погашення у підприємства відсутні, (копії балансів звітів про фінансові результати за відповідні періоди - в матеріалах справи).

Однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов`язаний з постійними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Так заборгованість населення за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії станом на 30.09.2019 року становить 5 913,7 тис.грн., що підтверджується звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від наданих послуг за 9 місяців 2019 року. Заборгованість населення перед відповідачем виникла з незалежних від відповідача обставин.

Відповідачем вживаються заходи щодо погашення населенням заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, але норми діючих на цей час законів (зокрема, п. 7 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (з наступними змінами та доповненнями) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, та не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків : комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач.

Субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про Державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів. Орієнтовний обсяг заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги з теплопостачання склав суму у розмірі 21 636,5 тис.грн., яку Держава повинна компенсувати відповідачу. Узгоджений, але не профінансований обсяг заборгованості з різниці у тарифах, яка утворилася станом на 01.01.2016 року становить 580,2 тис.грн.

Виходячи вищевикладене, відповідач просить суд зменшити стягувану суму пені на 90%.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти зменшення судом стягуваної суми пені, посилаючись на те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення пені.

Судом встановлено, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів.

Крім цього, сума основного боргу погашена відповідачем у повному обсязі.

Також матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Отже, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, повне виконання відповідачем основного зобов`язання і значний розмір нарахованої і пред`явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором, суд визнав вказані обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 268779,43 грн. (537558,86 грн. - 50%).

В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі в частині стягнення 3409583,95 грн. основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в цій частині, який склав 51143,76 грн., підлягає поверненню з Державного бюджету позивачу.

В іншій частині судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, позивачем до відзиву додано клопотання про розстрочення виконання рішення.

У вказаному клопотанні відповідач посилається на ті ж обставини, що і в клопотанні про зменшення розміру пені, а також на те, що він не має можливості на сьогоднішній день негайно виконати у повному обсязі рішення господарського суду Полтавської області у даній справі. Розстрочення виконання рішення надасть відповідачу можливість поступового виконання рішення та погашення заборгованості. Примусове ж його виконання призведе до накладання арешту на поточні рахунки відповідача, що як наслідок, паралізує роботу підприємства та призведе до реальної загрози його банкрутства. Враховуючи соціальну значимість підприємства це може призвести також до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м. Гадяча, бюджетних установ та інших споживачів. В разі негайного виконання судового рішення по даній справі КПТГ «Гадячтеплоенерго» опиниться перед загрозою необхідності закриття підприємства, скорочення працівників та припинення постачання теплової енергії споживачам міста протягом поточного опалювального сезону, а у разі його завершення, неможливості проведення робіт з підготовки до наступного опалювального сезону. Це найближчим часом може призвести до повного припинення діяльності підприємства, його банкрутства та, у зв`язку з цим, відсутності централізованого теплопостачання у більшості житлових будинків, лікарень, шкіл, інших закладів соціальної сфери, підприємств тощо міста Гадяч Полтавської області.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення по даній справі на 24 місяці рівними щомісячними платежами.

12.08.2020 на електронну адресу суду надійшли заперечення позивача на заяву про розстрочку виконання рішення. У вказаних запереченнях позивач зазначає про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення судом.

При вирішенні клопотання про розстрочку суд приймає до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розстрочення виконання судового рішення суду належить встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, адже невиконання судового рішення порушує та впливає, насамперед, на права та інтереси позивача, за захистом яких він змушений був звернутись до суду.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частина 2 ст. 218 ГК України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов`язання по оплаті.

Боржник є самостійним господарюючим суб`єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, тому грошові зобов`язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким була фактично передана відповідачу власна продукція (товар).

Отже, невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем негативно відображується на підприємстві позивача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому матеріальної шкоди.

Верховний Суд України у п. 10 Постанови "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003. № 14 вказує, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 за № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду (п. 37 рішення у справі Деркач та Палек проти України (заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21.12.2004.) наголошується, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося не виконаним на шкоду однієї зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України, зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконання рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За ч. 3 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В зв`язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все, у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка (розстрочка) виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

При прийнятті рішення суд враховує специфіку роботи заявника - підприємство створене з метою задоволення потреб населення, підприємств, установ та організації незалежно від форми власності по постачанню гарячої води та теплопостачанню, а також обслуговуванню всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж. А також те, що надання послуг теплопостачання споживачам має сезонний характер та частково сезонний характер з надання послуг постачання гарячої води споживачам та, як наслідок, надходження грошових коштів в опалювальний період значно більше, що надасть реальную можливість виконати рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні боргу, дотримуючись балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення на вісім місяців рівними щомісячними платежами.

В зв`язку з цим, заява відповідача про розстрочку виконання рішення задовольняється судом частково.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232-233, 237-240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 3409583 грн. 95 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (вул. Полтавська, 19А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; ) 268779 грн. 43 коп. пені, 215801 грн. 04 коп. 3% річних, 578619 грн. 22 коп. інфляційних втрат, 19979 грн. 69 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Клопотання Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про розстрочення виконання рішення по даній справі задовольнити частково.

6. Розстрочити виконання даного рішення на вісім місяців рівними щомісячними платежами за наступним графіком:

- 135397 грн. 44 коп. - до 30.09.2020;

- 135397 грн. 42 коп. - до 31.10.2020;

- 135397 грн. 42 коп. - до 30.11.2020;

- 135397 грн. 42 коп. - до 31.12.2020;

- 135397 грн. 42 коп. - до 31.01.2021;

- 135397 грн. 42 коп. - до 28.02.2021;

- 135397 грн. 42 коп. - до 31.03.2021;

- 135397 грн. 42 коп. - до 30.04.2021.

7. Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 51143 грн. 76 коп., який сплачено платіжним дорученням № 7010712 від 18.11.2019 (оригінал платіжного доручення № 7010712 від 18.11.2019 на суму 88298,30 грн. знаходиться в матеріалах справи № 917/2136/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 20.08.2020.

Суддя О.С. Семчук