РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020Справа № 910/4836/20

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 21515381)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 57; ідентифікаційний код 36511938)

про стягнення 81 925, 21 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Енергоринок" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача штрафу в розмірі 81925, 21 грн за перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії від заявленого в червні 2019 року за договором № 16153/01 від 26.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 позовну прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

26.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки підстави для стягнення з відповідача штрафу відсутні.

Крім того, відповідач у своєму відзиві просить суд у разі задоволення позову зменшити розмір штрафу на 90 % до суми 8 192, 52 грн.

02.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що оскільки відповідачем було погоджено та підписано умов договору, останні повинні ним виконуватися належним чином, а з огляду на те, що відповідачем не надано доказів вжиття заходів щодо належного виконання зобов`язання, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Суд зазначає, що станом на дату ухвалення рішення суду відповідачем заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву до суду не подано, враховуючи те, що строки розгляду справи продовжувалися у у відповідності до вимог п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції від 03.07.2020 та у зв`язку із запровадженням на території України карантину Кабінетом Міністрів України з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19.

Крім того, суд зазначає, що станом на 07.08.2020 відповідачем не подано до суду заяви про продовження процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії (подання заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву), встановленого судом як це передбачено п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції від 17.07.2020.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг" (Електропостачальник) укладено договір № 16153/01 від 26.12.2018, відповідно до умов якого ДПЕ зобов`язується продавати, а Електропостачальник зобов`язується купувати електричну енергію відповідно до умов договору на межах відповідних областей України, що співпадають з державним кордоном України, для здійснення Електропостачальником її експорту.

Відповідно до п. 3.1. договору Електропостачальник надає до ДПЕ повідомлення не пізніше робочого дня, що передує двом останнім робочим дням до початку розрахункового місяця, яке повинно бути підписано Електропостачальником і НЕК.

Повідомлення має містити інформацію про заявлений Електропостачальником обсяг купівлі електричної енергії на ОРЕ для здійснення її експорту у розрахунковому місяці, в тому числі по кожному з міждержавних перетинів, орієнтовну вартість електричної енергії за розрахунковий місяць і розрахунковий період поставки. Невід`ємним додатком до повідомлення є підписані Електропостачальником і погоджені НЕК попередні типові добові погодинні графіки експортної поставки електричної енергії. Перелік міждержавних перетинів та міждержавних ліній, якими електроенергія переміщується через митний кордон України, погоджується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Повідомлення, яке надійде від Електропостачальника до ДПЕ після встановленого у цьому пункті Договору терміну, ДПЕ повертає листом (рекомендованим, цінним тощо) Електропостачальнику без розгляду зі сторони ДПЕ.

У разі необхідності Електропостачальник може один раз до 15 числа (включно) розрахункового місяця збільшити заявлений обсяг купівлі електричної енергії (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 3.9 договору до 6 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, Електропостачальник оформлює, підписує зі своєї сторони і передає до ДПЕ 3 примірники Акта приймання-передачі електричної енергії (далі - Акт приймання-передачі). Форма Акта приймання-передачі наведена у Додатку № 2 до Договору.

Обсяги купованої електричної енергії з ОРЕ для її подальшого експорту, які зазначаються в Акті приймання-передачі, повинні відповідати фактичним обсягам електричної енергії.

Протягом двох банківських днів після одержання 3-х примірників акта приймання-передачі, але не раніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ перевіряє ці примірники та, в разі відсутності зауважень, підписує їх і відправляє Електропостачальнику листом (рекомендованим, цінним тощо) або передає через уповноваженого представника Електропостачальника 2-а примірники акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.10 договору до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ, відповідно до фактичних обсягів електричної енергії, оформлює, підписує із своєї сторони і відправляє Електропостачальнику листом (рекомендованим, цінним, тощо) або передає через уповноваженого представника Електропостачальника 2-а примірники акта купівлі-продажу електроенергії. Форма акта купівлі-продажу наведена в Додатку № 3 до договору.

Електропостачальник підписує акт купівлі-продажу у двох примірниках, завіряє печаткою (за наявності), вказує посаду уповноваженої особи, що підписала акт купівлі-продажу та до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає до ДПЕ один примірник акта купівлі-продажу

Документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до Електропостачальника, є підписаний з боку ДПЕ та Електропостачальника та скріплений печатками (за наявності) Акт купівлі-продажу (п. 3.11 договору).

Відповідно до п. 4.3. договору оплату за куплену електричну енергію Електропостачальник здійснює грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДПЕ, відповідно до умов договору та чинного законодавства України.

Водночас, п. 5.4.4 договору ДПЕ має право нарахувати Електропостачальнику у разі перевищення фактичного обсягу (по кожному з міждержавних перетинів окремо) купівлі електричної енергії Електропостачальником за розрахунковий місяць від заявленого (по кожному з міждержавних перетинів окремо (відповідно до повідомлення п. 3.1 договору з врахуванням п. 3.3 договору) на величину, що перевищує 5%, штраф у розмірі 1% від фактичної вартості різниці (по кожному з міждержавних перетинів окремо) між фактичним та заявленим обсягом електричної енергії.

Крім того, п. 5.1.10 договору закріплено, що Електропостачальник зобов`язаний сплатити штраф, у разі якщо місячний обсяг електричної енергії, що Електропостачальник купив у ДПЕ (по кожному з міждержавних перетинів окремо), не відповідає обсягу електричної енергії, який Електропостачальник замовив у повідомленні (по кожному з міждержавних перетинів окремо), на поточний рахунок ДПЕ в разі його нарахування відповідно до п. 5.4.4 цього договору. Штраф повинен бути сплачений на поточний рахунок ДПЕ в строк, не більший від 6 банківських днів з моменту отримання Електропосчатальником письмового повідомлення від ДПЕ про порушення відповідних умов договору.

Договір вступає в силу з 26.12.2018 року та діє до 31.03.2019 (включно) (п. 9.9. договору).

Додатковою угодою № 16715/01 від 19.03.2019 до договору було викладено в новій редакції п. 9.9 договору та відповідно яким закріплювалося, що договір вступає в силу з 26.12.2018 року та діє до 31.06.2019.

Положення договору в частині розрахунків за неоплачену електричну енергію дійсні і після закінчення терміну його дії. Фінансові зобов`язання за договором будуть вважатися виконаними тільки після повної оплати всього обсягу поставленої електричної енергії (п. 9.11. договору).

Позивач у своєму позові зазначає, що на виконання п. 3.1. договору ТОВ "ДТЕК Трейдінг" надало до ДП "Енергоринок" повідомлення від 28.05.2019 № 5 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в червні 2019 року, що становить 50 400 000 кВт.г.

Скориставшись правом, передбаченим умовами п. 3.3 договору, ТОВ "ДТЕК Трейдінг" надало до ДП "Енергоринок" повідомлення від 12.06.2019 № 5/1 про коригування обсягів та вартості купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в червні 2019 року (додається), відповідно до якого скоригований заявлений обсяг становить 97 000 000 кВт.Г.

Позивач зазначає, що на виконання п. 3.10 договору між сторонами підписано акт купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2019 № 5 за червень 2019 року в обсязі 102 141 801 кВт.год, з якого вбачається, що ТОВ "ДТЕК Трейдінг" допущено перевищення, більше ніж на 5%, фактичного обсягу купівлі електричної енергії за розрахунковий місяць від замовленого.

Відтак, враховуючи перевищення відповідачем фактичного обсягу купівлі електроенергії від заявленого в червні 2019 року та керуючись п. 5.4.4 договору, ДП "Енергоринок" було пред`явлено до ТОВ "ДТЕК Трейдінг" претензію від 08.08.2019 № 04/46-16091 про сплату 81 925,21 грн. штрафу за перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії від заявленого в червні 2019 року.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач претензію позивача не задовольнив і штраф на рахунок останнього не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідач натомість, заперечуючи щодо задоволення позову зазначає, що законодавство зобов`язувало всіх постачальників мати укладені договори купівлі-продажу електричної енергії з ДП "Енергоринок". При цьому, враховуючи монопольний статус останнього, постачальники не мали змоги впливати на зміст та умови таких договорів, а тому були вимушені погоджуватися на жорсткі та несправедливі умови, зокрема щодо встановлення штрафу за відхилення обсягів купівлі електричної енергії.

Разом з тим, завжди точно спрогнозувати фактичні обсяги купівлі електричної енергії неможливо, оскільки обсяги купівлі напряму залежать від попиту споживання електричної енергії, який є постійно змінною величиною внаслідок дії різних факторів. Фактором, який найбільше впливає на збільшення споживання електричної енергії є різке, непередбачуване зниження/підвищення температури повітря, тобто встановлення температури, яка не є характерною для відповідного сезону.

При цьому, точність прогнозу погодних умов, які зазвичай надаються гідрометцентрами, не перевищує 5 календарних днів, а тому такі прогнози не можуть бути використані для належного планування обсягів купівлі електричної енергії. На сьогодні не існує способів, які могли б точно передбачати температуру повітря на тривалий період часу.

Із відзиву на позовну заяву вбачається, що підставою для звернення до позивача із повідомленням № 5/1 від 12.06.2019 було різке збільшення споживання електричної енергії, зокрема, через коливання температурних показників, які були аномальними для відповідного сезону, та не могли бути передбачені відповідачем при визначенні обсягів купівлі електричної енергії.

Відтак, відповідач стверджує, що допущені незначні відхилення фактичних обсягів купівлі електричної енергії виникли не з вини відповідача, а стали наслідком різкого та непередбачуваного підвищення споживання електричної енергії через аномальні коливання температурних показників у червні 2019, а отже, відповідач не може нести відповідальність за обставини, які знаходяться поза його волею та контролем. З огляду на наведене, підстави для стягнення з відповідача штрафу відсутні, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Натомість позивач у своїй відповіді на відзив на позовну заяву зазначає, що сторони є вільними при укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Крім того, договір укладений між сторонами є примірником (типовим) договором, форма якого затверджена ІПР, яка в свою чергу є додатком № 3 ДЧОРЕ.

Також позивач зазначає, що відповідно до ст. 614 та 617 Цивільного кодексу України відповідачем не надано жодного належного доказу того, що аномальне коливання температур є непереборною силою, що спричинила неможливість виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Внаслідок укладення договору № 16153/01 від 26.12.2018, між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач на виконання п. 3.1. договору надав позивачу повідомлення від 28.05.2019 № 5 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в червні 2019 року, що становить 50 400 000 кВт.г. орієнтовною вартістю 97 882 041, 60 грн.

Крім того, відповідач скориставшись правом, передбаченим умовами п. 3.3 договору також надав позивачу повідомлення від 12.06.2019 № 5/1 про коригування обсягів та вартості купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в червні 2019 року (додається), відповідно до якого скоригований заявлений обсяг становить 97 000 000 кВт.г. орієнтовною вартістю 188 384 088, 00 грн.

Із матеріалів справи також вбачається, що на виконання п. 3.10 договору між сторонами підписано акт купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2019 № 5 за червень 2019 року в обсязі 102 141 801 кВт.год, з якого вбачається, що відповідачем допущено перевищення на 5 141 801 кВт.год, що в свою чергу є більше ніж на 5% (5, 3 %), фактичного обсягу купівлі електричної енергії за розрахунковий місяць від замовленого.

Суд зазначає, що вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін (від позивача - директор, а від відповідача-представник за довіреністю), чиї підписи скріплено печатками, що в свою чергу підтверджує факт передачі (продажу) позивачем електричної енергії відповідачу обсягом 102 141 801 кВт.год при заявленому відповідачем 97 000 000 кВт.г. обсягу.

Також суд зазначає, що факт надмірного споживання електроенергії за червень місяць 2019 не спростовується відповідачем у відзиві на позовну заяву, а навпаки наводяться підстави для не застосування п. 5.4.4 договору та не нарахування позивачем штрафу у розмірі 1 % від фактичної вартості різниці у зв`язку із відсутність вини останнього у порушенні умов договору тобто перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача що викладені у поданій відповіді на відзив на позовну заяву стосовно спростування вказаних вище доводів відповідача, зокрема вказано нступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особою, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відтак, суд зазначає, що вказаними вище нормами закріплено фактично дві підстави за яких особа, яка порушила зобов`язання звільняється від відповідальності, а саме: випадку або непереборної сили, або ж така особа доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, а саме відзив, судом встановлено, що відповідачем до суду взагалі не надано доказів того, що аномальне коливання температур у червні 2019 року, на яке посилається відповідача, було непереборною силою і дійсно було перешкодою для належного виконання зобов`язання.

Крім того суд вказує, що відповідачем також не надано доказів, які свідчили б про те, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання або ж доказів того, що відповідач звертався до позивача із повідомленням про існуючі обставини, які відповідно зумовили перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що сторонами у договорі було передбачено та погоджено підстави для нарахування штрафу, а відтак, позивачем правомірно, в порядку п. 5.4.4 договору було застосовано до відповідача штраф в розмірі 1 % від фактичної вартості різниці у зв`язку із надмірним споживанням відповідачем електроенергії за червень місяць 2019 в розмірі 81 925, 21 грн.

Суд зазначає, що розрахунок здійснювався за формулою: 0,01 х 5 141 801 х 1, 88 = 81 925, 21 грн, де 5 141 801 - різниця (перевищення) фактичного від заявленого обсягу купівлі електроенергії в кВт.год; 1, 88 - фактична ціна в грн/1, 88, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії за червень 2019 року.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 08.08.2019 № 04/46-16091 про сплату 81 925,21 грн штрафу за перевищення фактичного обсягу купівлі електроенергії від заявленого в червні 2019 року. Докази направлення наявні в матеріалах справи.

Однак, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач претензію позивача не задовольнив і штраф на рахунок останнього не сплатив.

Відтак, враховуючи правомірне застосування позивачем до відповідача штрафу в розмірі 1 % від фактичної вартості різниці у зв`язку із надмірним споживанням відповідачем електроенергії за червень місяць 2019 та відсутність доказів відповідача щодо сплати такого штрафу станом на дату ухвалення даного рішення, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується, клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу на 90 % до суми 8 192, 52 грн у разі задоволення позову суд зазначає наступне.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Таким чином, беручи до уваги обставини даної справи та мотивування відповідача стосовно зменшення розміру штрафу, суд не вбачає правових підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу на 90 %.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 263-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Енергоринок" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Трейдінг" (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 57; ідентифікаційний код 36511938) на користь Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 21515381) штраф в розмірі 81 925 (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 21 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 ком.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 07.08.2020

Суддя Д.О. Баранов