РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2020Справа № 910/18146/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "АДОР ЛТД"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "БІОТРЕЙД"

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача: Повалій О.В.

від відповідача: Яковенко О.О.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДОР ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "АДОР ЛТД" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність підстав для визнання договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 недійсним, оскільки він є вчиненим під впливом введення в оману.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

28.12.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18146/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.01.2020 та залучено до участі у справі третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "БІОТРЕЙД".

22.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

27.01.2020 через електронну пошту суду від позивача та третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 28.01.2020 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 суд відклав підготовче засідання у справі № 910/18146/19 на 19.02.2020.

11.02.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які позивач посилається у позові.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача докази/документи на підтвердження мети та обставин укладення договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016, зокрема, але не виключно, відповідні рішення органів управління Товариства з обмеженою відповідальністю "АДОР ЛТД", що були підставою для укладення оспорюваного договору.

Судом розглянуто клопотання відповідача про витребування доказів по справі та відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з необґрунтованістю.

17.02.2020 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору.

У підготовчому засіданні 19.02.2020 суд відмовив у клопотанні представника позивача про витребування доказів від 19.02.2020, продовжив строк підготовчого провадження у справі № 910/18146/19 на 30 днів та відклав підготовче засідання на 17.03.2020.

20.02.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував у Національного банку України оригінали для огляду та належним чином засвідчені копії рішення правління Національного банку України №323/БТ від 05 жовтня 2016 року згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

16.03.2020 на електронну пошту суду від третьої особи надійшло клопотання.

17.03.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 17.03.2020 суд відклав розгляд справи на 15.04.2020.

18.03.2020 через відділ діловодства суду від Національного банку України надійшли документи на виконання ухвали від 25.02.2020.

14.04.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.04.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 15.04.2020 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 суд відклав підготовче засідання у справі №910/18146/19 на 20.05.2020.

14.05.2020 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.05.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 20.05.2020 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 суд відклав підготовче засідання у справі № 910/18146/19 на 16.06.2020.

11.06.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, що відбудеться 16.06.2020, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 суд задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні 16.06.2020 в режимі відеоконеренції. та доручив проведення відеоконференції 16.06.2020 Дніпровському апеляційному суду.

16.06.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 16.06.2020 суд відклав розгляд справи на 07.07.2020 про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у зв`язку із перебуванням 07.07.2020 судді Гулевець О.В. у відпустці, суд призначив підготовче засідання по справі №910/18146/19 на 28.07.2020.

06.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, що відбудеться 07.07.2020, у режимі відеоконференції.

23.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, що відбудеться 28.07.2020, у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2020 суд задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні 28.07.2020 в режимі відеоконференції та доручив проведення відеоконференції 28.07.2020 Дніпровському апеляційному суду.

У підготовчому засіданні 28.07.2020 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.08.2020, про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

17.08.2020 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 18.08.2020 представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, направив клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання третьої особи про відкладення судового засідання, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Заслухавши думку представника позивача та відповідача та враховуючи відсутність підстав, визначених вище наведеними нормами законодавства, для відкладення розгляду справи по суті, суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Представник позивача в судовому засіданні 18.08.2020 надав пояснення по суті позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.08.2020 надав пояснення по суті заперечень на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 18.08.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АДОР ЛТД" (позивач, позичальник) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК") (відповідач, Банк) укладений кредитний договір №4А16126Г (далі - договір) відповідно до якого Банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі згідно з п. А.1. з лімітом і на цілі, зазначені у п. А.2., не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, у визначені цим договором терміни (п. 1.1. договору).

У розділі А договору №4А16126Г від 22.12.2016 сторонами погоджено істотні умови кредитування.

Зокрема, згідно п. А.1 вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Ліміт кредитного договору: 735 000 000,00 грн на фінансування поточної діяльності підприємства. Термін повернення кредиту згідно графіком до 20.11.2025 (п.п.А.2-А.3 договору).

У п. А.5 договору зазначено, що виконання зобов`язань позичальника забезпечуються: договором застави.

Цей договір в частині п. 4.4. набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п.6.1 договору).

22.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АДОР ЛТД» (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (кредитор) укладено спірний договір поруки №4Б13475И/П (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОТРЕЙД» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов`язань: за кредитними договорами №4Б13475И від 07.08.2013, №4Б13524И від 28.08.2013, №4Б13525И від 30.08.2013, №4Б13610И від 23.10.2013. №4Б14069 від 13.02.2014, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Окрім того, 22.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю " АДОР ЛТД" (поручитель) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (кредитор) укладено договір поруки №4К13664И/П.

Відповідно до п. 2 договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

В пункті 3 договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 зазначено, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно із п. 8 договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016, до поручителя, що виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Пунктом 10 договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 визначено, що кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п`яти) робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

Цей договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 09.03.2016, укладеної сторонами (п. 17 договору поруки).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 23.11.2016 позивачем, як поручителем виконано перед відповідачем зобов`язання боржників з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, встановлені в кожному конкретному первісному кредитному договорі, сплативши 27 966 184,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Позивач посилається на те, що Банк навмисно з метою виконання «трансформації» (реструктуризації) кредитного портфеля ПАТ КБ «Приватбанк», ініційованої Національним банком України, ввів в оману позивача щодо існування у Банку договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням боржників у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукало позивача до укладення з Банком пов`язаних між собою Кредитного договору №4А16126Г від 22.11.2016 та зазначених вище договорів поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що договір поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 укладено з порушенням чинного законодавства, а саме вчинено під впливом введення в оману, що тягне за собою визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Також, позивач посилається на те, що відповідач не виконує умови п.8 та п. 10 договорів поруки, а тому є підстави вважати, що Банк не мав на меті передавати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань «старих» боржників у вигляді цінних для позивача активів. При цьому, відповідач використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти Кредитний договір та договори поруки, та ввів позивача в оману щодо істотних умов договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, сторони при укладенні договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши вказаний договір.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на такі обставини, що відповідач, володіючи інформацією про фінансове становище позивача та враховуючи високі економічні показники діяльності, запропонував позивачу взяти участь у процедурі «трансформації» кредитного портфеля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що була ініційована Національним Банком України. В подальшому, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.16 №323/БТ, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля. Окрім цього, позивач стверджує, що відповідачем наголошувалось на тому, що кредитні зобов`язання «старих» боржників забезпеченні надзвичайно ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше.

Враховуючи викладене та виходячи із доводів позивача, між сторонами укладено Кредитний договір №4А16126Г від 22.11.2016, договори поруки №4Б13475И/П та №4К13664И/П від 22.11.2016, які були укладені зі сторони позивача з метою отримання прибутку від реалізації таких активів, або набуття права власності на них, оскільки зі слів Банку сукупна вартість активів у декілька разів перевищує заборгованість осіб перед Банком. При цьому, відповідач вчинив оспорюваний правочин шляхом обману в інтересах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою виконання трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля ПАТ КБ «Приватбанк», ініційованого Національним банком України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

При цьому, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України, господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Виходячи з чого, з наведених норм вбачається, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину, вчиненого під дією обману необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію, а також наявність умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі 907/738/16 та від 25.07.2019 у справі 910/9879/18.

Враховуючи викладене, оцінивши обставини, наведені позивачем у позовній заяві та поясненнях, якими обґрунтовано недійсність договору поруки, а також дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено законних підстав для визнання недійсним оспорюваного ним договору, з огляду на наступне.

Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем умов п. 8 та п. 10 спірного договору поруки щодо передачі документів, що підтверджує обов`язок боржника за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Позивач вважає, що у зв`язку з не виконанням відповідачем умов договорів поруки, позивач позбавлений отримання прибутку від реалізації активів або набуття права власності на них, що було метою при укладанні Кредитного договору та договорів поруки.

Так, в матеріалах справи міститься копія Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «АДОР ЛТД» від 18.11.2016, відповідно до якого вирішено отримати в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 735 000 000,00 грн.

Також, відповідно до п. А.2. Кредитного договору ціль кредиту є фінансування поточної діяльності. Таку мету кредиту підтверджують також наступні документи: Техніко-економічне обґрунтування повернення кредитних коштів від 18.11.2016, заявка на отримання кредиту від 18.11.2016.

Таким чином, позивачем належними доказами не доведено того, що відповідачем було надано пропозицію позивачу щодо трансформації кредитного портфелю та обов`язковість укладення Кредитного договору та договорів поруки для отримання позивачем прибутку, так і не доведено, що невиконання відповідачем зобов`язань з надання документів, що підтверджують обов`язки боржників за кредитними договорами, позбавило позивача того, на що останній розраховував при укладенні Кредитного договору №4А16126Г від 22.11.2016 та договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що відповідач навмисно ввів в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки, судом встановлено про недоведеність та безпідставність доводів позивача про введення останнього в оману при укладанні спірного договору, заявлена позивачем вимога про визнання недійсним договору поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОР ЛТД» до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договір поруки №4Б13475И/П від 22.11.2016.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 20.08.2020.

Суддя О.В. Гулевець