РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/378/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 927/378/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»,

юридична адреса: вул. Любецька,68, м. Чернігів, 14021

фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005

До відповідача: Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області,

вул. Свиридовського, 54, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501

Про стягнення 482613 грн. 78 коп.

без виклику представників учасників справи

Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» подано позов до Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про стягнення 482 613 грн. 78 коп., а саме: 461 364,37 грн. боргу за період з 01.01.2020 по 31.03.2020; 17617,88 грн. пені за період з 11.02.2020 по 30.04.2020, 1156,22 грн. 3% річних за період з 11.02.2020 по 30.04.2020 та 2475,31 грн. втрат від інфляції за період з 01.02.2020 по 31.03.2020 за неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020. Також позивач просить стягнути з відповідача 7239,21 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожитий природний газ за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АB147-1105-20 від 28.01.2020.

Ухвалою суду від 07.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду у порядку, визначеному ст. ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі № 927/378/20 та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 07.05.2020 № 499, № 502 (позивачу) та № 480 (відповідачу).

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав, заяв та клопотань від нього не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненням), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 22.05.2020 до 22.06.2020 із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», якою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22.05.2020 до 31.07.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, внесено, зокрема, зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до п. 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, в редакції вищевказаного Закону, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020.

Відповідно до вказаного закону пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону від 18 червня 2020 року №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Проте, відповідних заяв від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився в межах розумного строку, та з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 1, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача 482613 грн. 78 коп., а саме: 461364,37 грн. боргу за період з 01.01.2020 по 31.03.2020; 17617,88 грн. пені за період з 11.02.2020 по 30.04.2020, 1156,22 грн. 3% річних за період з 11.02.2020 по 30.04.2020 та 2475,31 грн. втрат від інфляції за період з 01.02.2020 по 31.03.2020 за неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020. Також позивач просить стягнути з відповідача 7239,21 грн. сплаченого судового збору.

До обставин, які є предметом доказування в даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, виконання позивачем умов договору щодо поставки відповідачу природного газу та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Як свідчать матеріали справи, 28.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (постачальник) та Новобілоуською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області (споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АB147-1105-20 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АB147-1105-20 від 28.01.2020, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором, з урахуванням послуг, передбачених Кодексом газотранспортної системи, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493.

Річний плановий обсяг постачання газу до 41,407 тис.куб.м. Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень 20,000; лютий 15,000; березень 6,407 (п.п. 1.2., 1.3. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АB147-1105-20 від 28.01.2020).

Згідно з п. 11.1. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АB147-1105-20 від 28.01.2020, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ «Чернігівгаз Збут» в інформаційній платформі оператора ГТС, а саме з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АB147-1105-20 від 28.01.2020, який по своїй правовій природі є договором поставки.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Згідно з п. 2.6., 2.7., 2.8., 2.9., 2.10. договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АB147-1105-20 від 28.01.2020, визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника у письмовій формі або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу.

У випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) природного газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Відповідно до п. 3.2. договору ціна 1 тис. куб. м газу становить 4681,008 грн, в тому числі ПДВ 20%. Вартість послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013) за 1 тис. м. куб. 148,992 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Разом до сплати за 1 тис. м. куб. 4830,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Загальна сума договору складає 199995,81 грн. в т.ч. ПДВ 20% (п.3.3. договору).

Згідно з п. 3.4. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, ціна, зазначена в п.3.2. договору, може змінюватися протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Додатковою угодою щодо зміни ціни від 31.01.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, пункт 3.2. договору було викладено у наступній редакції: « 3.2. Ціна, з 01 лютого 2020 року, за 1000 куб.м. природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (Тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020 2024 роки для ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013) та податку на додану вартість становить: 9892,90 грн., в т.ч. ПДВ 20%.». Дана Додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання, розповсюджує свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.02.2020 року, складена в 2-х оригінальних примірниках по одному для кожної із сторін і є невід`ємною частиною договору.

Додатковою угодою щодо зміни ціни від 27.02.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, пункт 3.2. договору було викладено у наступній редакції: « 3.2. Ціна, з 01 березня 2020 року, за 1000 куб. м. природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (Тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020 2024 роки для ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013) та податку на додану вартість становить: 7357,49 грн. за 1000 куб. м., в т.ч. ПДВ 20%.». Дана Додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання, розповсюджує свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.03.2020 року, складена в 2-х оригінальних примірниках по одному для кожної із сторін і є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.5. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.4. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Пунктом 3.6. договору визначено, що місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього Договору.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, позивачем передано у власність відповідача в січні-березні 2020 року природний газ в обсязі 63526,540 куб. м. на загальну суму 463673,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу № ЧРЗ80000862 на суму 122010,97 грн. за 25261,07 куб. м. газу, № ЧРЗ80002440 на суму 234599,64 грн. за 23713,95 куб.м. газу та № ЧР380002816 на суму 107062,67 грн. за 14551,52 куб. м. газу, підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін, копії яких додані до матеріалів справи (а.с. 25, 26, 27).

Пунктами 4.1., 4.2.1., 4.2.3., 4.3. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020 визначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості спожитого обсягу газу сплачується протягом місяця постачання. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач зобов`язаний був розрахуватись:

- за поставлений природний газ у січні 2020 року - в строк до 10.02.2020 включно;

- за поставлений природний газ у лютому 2020 року - в строк до 10.03.2020 включно;

- за поставлений природний газ у березні 2020 року - в строк до 10.04.2020 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань, за поставлений у січні березні 2020 року природний газ не розрахувався.

31.03.2020 року між сторонами договору було підписано та скріплено печатками Акт звіряння взаємних розрахунків за період: 1 квартал 2020 р., з якого вбачається, що сума загальної заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений у січні березні 2020 року природний газ становить 463673,28 грн. При цьому, початкове сальдо (кредит) ТОВ «Чернігівгаз Збут» (позивача) на дату підписання Акту звіряння взаємних розрахунків 31 березня 2020 року, становить 2308,91 грн. За таких обставин, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений у січні березні 2020 року природний газ становить 461364,37 грн. (463673,28 грн - 2308,91 грн = 461364,37 грн).

З огляду на вище наведене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 461364,37 грн. заборгованості за газ, спожитий у січні березні 2020 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1. договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

Позивач просить стягнути з відповідача 17617,88 грн. пені за період з 11.02.2020 по 30.04.2020 за прострочку оплати вартості поставленого у січні березні 2020 року природного газу.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.1. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості поставленого у січні березні 2020 року природного газу.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено помилку при визначенні останнім періоду прострочки оплати вартості спожитого у січні-лютому 2020 року природного газу.

Так, позивачем за прострочку оплати спожитого відповідачем у січні 2020 року природного газу заявлена до стягнення пеня за період «з 11.02.2020 до 12.03.2020», «з 13.03.2020 до 23.04.2020» та «з 24.03.2020 до 30.04.2020» розрахована у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу 119702,06грн, за кожен день прострочення платежу.

Окрім того, за прострочку оплати спожитого відповідачем у лютому 2020 року природного газу позивачем заявлена до стягнення пеня за період «з 11.03.2020 до 12.03.2020», «з 13.03.2020 до 23.04.2020» та «з 24.03.2020 до 30.04.2020», розрахована у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу 234599,64грн, за кожен день прострочення платежу.

Дослідивши наведений розрахунок, суд встановив безпідставне повторне нарахування позивачем пені за період «з 24.03.2020 до 23.04.2020» у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 16%, у той час як позивачем правомірно за вказаний період вже проведено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 20%. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно двічі проведено нарахування пені за один і той же період прострочки оплати (з 24.03.2020 до 23.04.2020), застосувавши різні ставки НБУ. При цьому, облікова ставка НБУ у розмірі 8% діє з 24.04.2020 згідно з рішенням Правління Національного банку України №289-рш від 23.04.2020 «Про розмір облікової ставки».

Отже, здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що за період прострочки відповідачем оплати у сумі 119702,06грн за спожитий природний газ у січні 2020 року підлягає нарахуванню пеня за період з 11.02.2020 по 12.03.2020 у сумі 2230,51грн, за період з 13.03.2020 по 23.04.2020 у сумі 2747,26грн, за період з 24.04.2020 по 30.04.2020 у сумі 366,30грн;

що за період прострочки відповідачем оплати у сумі 234599,64грн за спожитий природний газ у лютому 2020 року підлягає нарахуванню пеня за період з 11.03.2020 по 12.03.2020 у сумі 282,03грн, за період з 13.03.2020 по 23.04.2020 у сумі 5384,25грн, за період з 24.04.2020 по 30.04.2020 у сумі 717,90грн.

При цьому, за період прострочки відповідачем оплати у сумі 107062,67грн за спожитий природний газ у березні 2020 року позивачем вірно нарахована пеня за період з 11.04.2020 по 23.04.2020 у сумі 760,55грн, за період з 24.04.2020 по 30.04.2020 у сумі 327,62грн.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочку оплати за спожитий природний газ у січні-березні 2020 року підлягають частковому задоволенню у сумі 12816,42грн за період з 11.02.2020 по 30.04.2020.

В стягненні 4801,46 грн. пені вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 1156,22 грн. трьох процентів річних за період з 11.02.2020 по 30.04.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов`язання незалежно від домовленості сторін.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу, тому, перевіривши розрахунок розміру трьох відсотків річних за період з 11.02.2020 по 30.04.2020, наданий позивачем, судом була виявлена арифметична помилка при визначенні загальної суми 3% річних, яка підлягала стягненню з відповідача за вказаний період: 784,93 грн (нарахована за період з 11.02.2020 до 30.04.2020 на суму боргу 119702,06грн)+980,70 грн (нарахована за період з 11.03.2020 до 30.04.2020 на суму боргу 234599,64грн)+175,51 грн (нарахована за період з 11.04.2020 до 30.04.2020 на суму боргу 107062,67грн)=1941,14грн.

При цьому, керуючись ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої суд при ухваленні рішення не може виходити в рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних є правомірними та підлягають задоволенню в межах заявлених в позовній заяві вимог, в розмірі 1156,22 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2475,31 грн інфляційних витрат за період з 01.02.2020 по 31.03.2020 розрахованих за прострочку оплати відповідачем спожитого у січні-лютому 2020 природного газу, суд зазначає наступне:

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №924/532/19, а також у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд доходить висновку щодо правомірності проведеного нарахування інфляційних втрат за період прострочки виконання відповідачем грошового зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У порушення вищевказаного, відповідач не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати за поставлений у січні березні 2020 року природний газ по договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АВ147-1105-20 від 28.01.2020, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений природний газ є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений у січні березні 2020 року природний газ своєчасно не розрахувався, вимоги позивача не оспорив, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 461364,37 грн боргу, 12816,42 грн пені, 1156,22 грн 3% річних та 2475,31 грн інфляційних втрат. В частині стягнення 4801,46 грн. пені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 7239,21 грн сплаченого судового збору. Платіжним дорученням № 6029 від 28.04.2020 позивач сплатив судовий збір у сумі 7239,21 грн. (а.с. 6).

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 7167,88 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, 232, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; ідентифікаційний код 39576385) до Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Свиридовського, 54, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501; ідентифікаційний код 04411898) про стягнення 482613 грн 78 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Свиридовського, 54, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501; ідентифікаційний код 04411898) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) 461364грн 37 коп. боргу, 12816 грн 42 коп. пені, 1156грн 22 коп. 3% річних, 2475грн 31коп. інфляційних втрат та 7167 грн 88коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В стягненні 4801,46 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

засоби зв`язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Повне судове рішення складено 14.08.2020.

Суддя Н. Ю. Книш