ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020м. ДніпроСправа № 904/982/20
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е., розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води

про стягнення 10 557,61 грн.

Представники: справу розглянуто без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 10 557,61 грн.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

Між сторонами укладено договір №1741/1617-ТЕ-18 від 20.10.2016 постачання природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу у власність природний газ на загальну суму 405 247,96 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання в строк, чим порушив умови договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних, інфляційні втрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 для розгляду справи № 904/982/20 визначено суддю Петренко Н.Е.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами.

23.03.2020 до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву та узагальнення його доводів.

Відповідач не визнає у повному обсязі позовні вимоги позивача з наступних підстав.

Так, згідно наданих актів приймання-передачі природного газу оплата за поставлений газ повинна була відбутись у наступному порядку:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 30 713,54грн. (термін оплати - 25.11.2016);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 58 598,28грн. (термін оплати - 25.12.2016);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 77 130,78грн. (термін оплати - 25.01.2017);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 96 481,68грн. (термін оплати-25.02.2017);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 88 896,70грн. (термін оплати -25.03.2017);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 53 426,98грн. (термін оплати -25.04.2017).

Оплата, згідно наданих актів приймання-передачі природного газу за поставлений газ відбулась у наступному порядку:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 30 713,54грн. - оплата 21.11.2016 ;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 58 598,28грн. - оплата 18.11.2016 та 29.12.2016;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 77 130,78грн. - оплата 29.12.2016 та 28.02.2017;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 96 481,68грн. - оплата 28.02.2017 та 28.02.2017;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 88 896,70грн. - оплата 28.02.2017 та 20.09.2017;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 53 426,98грн. - оплата 20.09.2017.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1,2 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З інформації на офіційному сайті Укрпошти по трекінгу №462 час відправлення Позивачем позовної заяви на адресу Відповідача є 17.02.2020. Відповідно до абз.2, п. 4.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява.

З огляду на зазначені вище норми закону, строк позовної давності щодо стягнення пені за наступними актами приймання-передачі сплив: Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 58 598, 28 грн. (прострочення з 26.12.2016 по 28.12.2016); Акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 77 130, 78грн. (прострочення з 25.01.2017 по 27.02.2017 на суму 16 647,92 грн.); Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 96 481,68 грн. (прострочення від 25.02.2017 по 27.02.2017 на суму 48729, 60 грн.); Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 88 896, 70 грн. (прострочення з 25.03.2017 по 19.09.2017 на суму 21 846, 39 грн.); Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 53 426, 98 грн. (термін прострочення від 25.04.2017 по 19.09.2017 на суму 53 426, 98 грн.).

Відповідач вважає, що стягнення нарахованої пені є неможливим, так як Позивач звернувся до Відповідача з позовною заявою 17.02.2020, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошта, де зазначена дата направлення позову на адресу Відповідача, а отже позовну заяву було подано після спливу терміну спеціальної позовної давності. Оскільки термін позовної давності для стягнення пені за актами приймання-передачі -закінчився.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні стягнення пені у розмірі 7069,26грн. у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності за актами приймання-передачі та відмовити у стягненні інфляційних втрат у розмірі 2478,46грн. та 3% річних у розмірі 1009,89 грн.

02.04.2020 до господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Короткий зміст відповіді на відзив та узагальнення її доводів.

Позивач заперечує проти наведених відповідачем у відзиві доводів, виходячи з наступного.

Відповідно до п.10.3 договору №1741/1617-ТЕ-18 від 20.10.2016 року строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Позовну заяву було направлено до суду на початку 2020 року, спірні відносини виникли починаючи з кінця 2016 року. Таким чином, позовну заяву подано у межах позовної давності, встановленої у договорі постачання природного газу.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Щодо повідомлення учасників справи.

Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №507.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №493.

За приписами ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Застосовуючи згідно з частиною 2 статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина 4 статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" постановлено внести зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1992, № 6, ст.56), а саме:

1. Пункт 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" викласти в такій редакції:

" 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює строки, встановлені у статтях 46, 157, 174, 195, 229, 248, 256, 260, 263, 273, 288, 292, 295, 306, 321, 325, 341, 342, 346, 349, 354, а також продовжує процесуальні строки, які встановлені законом чи судом, на строк дії карантину.".

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 Розділу X Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків на підставах, встановлених цим Законом.

Вказаний Закон набрав чинності 17.07.2020, тобто строки для подання заяв сторін щодо продовження процесуальних строків, встановлених судом на підставах, встановлених цим Законом, скінчилися 06.08.2020.

Жодної заяви сторін щодо продовження процесуальних строків до Господарського суду у вказаний період не надійшло.

Таким чином, Господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав, які заважають ухваленню рішення по справі №904/982/20.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу, який міститься у справі, окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Публічним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач, постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач, споживач) укладено договір № 1741/1617-ТЕ-18 від 20.10.2016 постачання природного газу (далі - Договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Ціна договору. Регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також, податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758. Ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим договором становить 4942,00грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податок на додану вартість - 5 930,40грн. (пункти 5.1., 5.2. Договору).

Строк договору. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку неоспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку предметом договору є поставка природного газу.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач погасив заборгованість перед позивачем за природний газ, проте з порушенням встановлених договором строків, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та цим договором.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем до сплати відповідачу було нараховано пеню у розмірі 7069,26 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача стосовно застосування строку позовної давності до заявленої позивачем суми пені у розмірі 7069,26 грн., Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що сторонами згідно п. 10.3. Договору №1741/1617-ТЕ-18 від 20.10.2016 обумовлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 (п`ять) років. Відповідачем Договір був підписаний та скріплений печаткою підприємства без будь-яких заперечень та зауважень, тобто відповідачем було прийнято та взято на себе обов`язок стосовно виконання умов Договору.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Позовна заява надійшла до суду 20.02.2020, (на пошту 17.02.2020), а строк позовної давності спливає:

- 01.12.2021 року по Акту приймання передачі природного газу від 30.11.2016;

- 01.01.2022 року по Акту приймання передачі природного газу від 31.12.2016;

- 01.02.2022 року по Акту приймання передачі природного газу від 31.01.2017;

- 01.03.2022 року по Акту приймання передачі природного газу від 28.02.2017;

- 01.04.2022 року по Акту приймання передачі природного газу від 31.03.2017.

Таким чином, Господарський суд відмовляє відповідачу в задоволенні застосування строку позовної давності, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності за актами приймання - передачі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по Договору до сплати 3 % річних у розмірі 1009,89грн. та інфляційні втрати у розмірі 2478,46 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, Господарський суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати. З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд прийшов до висновку про покладення судових витрат на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 10 557,61 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"(52210, Дніпропетровська обл., м.Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, код ЕДРПОУ 14309787) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ) пеню у розмірі 7069,26грн. (сім тисяч шістдесят дев`ять грн. 26 коп.), 3% річних у розмірі 1009,89 грн. (одна тисяча дев`ять грн. 89 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2478,46грн. (дві тисячі чотириста сімдесят вісім грн. 46 коп.) та судові витрати у розмірі 2102,00грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ).

Боржник: Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"(52210, Дніпропетровська обл., м.Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, код ЕДРПОУ 14309787).

Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2020.

Суддя Н.Е. Петренко