РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2020Справа № 910/7497/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/7497/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 22374,76 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 22374,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором перевезення вантажів залізничним транспортом по залізничній накладній СМГС №0487697, здійснив доставку вантажу поза визначеним терміном, за що йому нараховано штраф у розмірі 22374,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

16.07.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову, оскільки позивачем не дотримано, передбаченої Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, процедури досудового врегулювання спору, так як 180-денний строк для розгляду залізницею претензійних вимог та надання (направлення) відповіді по суті вимог ще не сплив. Окрім того, відповідач наголошує на тому, що позивач всупереч вимогам параграфу 2 статті 45 УМВС, здійснив розрахунок неустойки не від провізної плати, а від всіх провізних платежів.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2019 Акціонерним товариством «Орлен Летува» зі станції відправлення «Бугяняй» Литовські залізничні дороги на адресу отримувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» станція призначення Одеса-Застава І 40 Од, згідно накладної

СМГС № 0487697 було відправлено вантаж у вагонах №№ 50627611, 50651488 -УЗ.

Однак відповідач, як зазначає позивач, порушив строки доставки вантажу за вказаною накладною, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 22374,76 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 ГК України).

У відповідності до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, (далі - Статут) останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України та Литовської Республіки, а отже регулюється Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС, Угода).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів».

Отже міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У постанові Кабінету Міністрів України № 246 від 03.04.1993 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавством, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України слід забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Параграфом 1 статті 14 УМВС встановлено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

При цьому, укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 статті 14 УМВС).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі долученої залізничної накладної СМГС №0487697 відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу, здійснення чого не заперечується сторонами, однак позивачем вказується на порушення встановлених строків доставки вантажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Статтею 24 УМВС визначено, що якщо відправником і перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні початі 150 км; для інших відправок -1 доба на кожні початі 200 км. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Як встановлено судом, 14.12.2019 за залізничною накладною СМГС №0487697 залізницею було прийнято до перевезення вантаж у залізничних вагонах (станція відправлення - Бугяняй Литовські залізничні дороги, станція призначення - Одеса-Застава І 40 Од, відправник - Акціонерне товариство «Орлен Летува», одержувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг», відстань перевезення вантажу 1762 км). Вказані вагони прибули на станцію призначення 02.01.2020, що підтверджується інформацією, зазначеною у вказаній залізничній накладній.

Таким чином, враховуючи відстань перевезення 1762 км, правила щодо розрахунку термінів доставки вантажу, встановлених ст. 24 УМВС (1 доба на кожні початі 200 км), залізницею було прострочено доставку вантажу на 9 діб (1762/200 = 8,81 = 9 діб + 1 доба (на операції пов`язані з відправленням вантажу) = 10 діб, але фактично термін доставки складав 19 діб).

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме: 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки; 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки та 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки (§ 2 статті 45 УМВС).

Отже, оскільки за накладною СМГС № 0487697 мало місце перевищення терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки, залізниця повинна сплатити одержувачу штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 30 відсотків провізної плати.

В той же час, відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У частині 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

При цьому, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Статтею 46 УМВС визначено порядок пред`явлення претензії отримувача до перевізника. Так, претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням і зазначенням суми відшкодування. Претензія пред`являється в паперовому вигляді, а при наявності домовленостей між учасниками перевезення - в електронному вигляді. Претензія, за загальним правилом, пред`являється по кожному відправленню окремо.

Параграфом 2 статті 47 УМВС передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

В свою чергу, параграфом 1 статті 47 УМВС передбачено умови, за дотримання яких може пред`являтися відповідний позов. Так, відповідно до положень даного параграфу позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

За приписами § 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково.

При цьому § 7 статті 46 УМВС передбачено, що перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її та надати на неї відповідь, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулася з претензією, належну до сплати суму.

З системного тлумачення змісту статті 47 УМВС вбачається, що право на звернення із позовом виникає у особи при одночасній наявності умов, які передбачені усіма трьома параграфами даної статті.

Як встановлено судом, 28.01.2020 позивач направив відповідачу претензію № Пр-8-1 від 28.01.2020, яка отримана останнім 30.01.2020 про сплату штрафу за прострочення термінів доставки вантажу за накладною СМГС №0487697, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №077.

17.03.2020 Департамент комерційної роботи АТ «Укрзалізниця» листом № ЦМЮ-136 повідомив позивача, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території встановлено карантин, обмежено пасажирські перевезення, включаючи метрополітен, обмежено знаходження фахівців на робочих місцях та ін. та обставини не переробної сили, термін на розгляд і надання відповідей на претензії, заявлені товариству з причин порушення терміну доставки та незбереження перевезень, буде продовжено згідно з п. 1 зазначеної постанови до врегулювання ситуації.

Втім, визначений УМВС 180-денний строк, встановлений на розгляд цієї претензії перевізником, з урахуванням ст. 253 та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України спливав 28.07.2020 включно і саме з моменту закінчення вказаного строку у позивача згідно з імперативними приписами статті 47 Угоди виникає можливість пред`явлення до суду позову про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Тоді як позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 26.05.2020, що підтверджується відбитком календарного штемпеля, проставленим на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява, тобто до спливу встановленого Угодою строку на розгляд відповідачем претензії позивача та до моменту виникнення в останнього можливості звернення з відповідним позовом до суду в розумінні імперативних приписів параграфу 3 статті 47 Угоди.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що 180-денний строк розгляду відповідачем поданої позивачем претензії № Пр-8-1 від 28.01.2020 на дату звернення останнього до суду з даним позовом не закінчився, а матеріали справи не містять доказів відхилення залізницею цієї претензії до звернення з цим позовом, суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача в даній справі є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

З огляду на вищевикладене в сукупності суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг».

При цьому судом враховано, що навіть сплата штрафу відповідачем після відкриття провадження у справі, але у межах 180-денного строку, не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Відтак, оскільки судом встановлено, що позивач пред`явив позов до закінчення 180-денного строку, визначеного законом для розгляду та задоволення відповідачем поданої позивачем претензії, то спір не існував саме на момент подання даного позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 22374,76 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 19.08.2020.

Суддя Т.В.Васильченко