ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 року м. Дніпро Справа № 908/3001/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни

на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020 р.

(суддя Колодій Н.А., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 03.03.2020 р.)

по справі

за позовом Бердянської міської ради

( Запорізька область, м. Бердянськ )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни

( Запорізька область, м. Бердянськ )

про звільнення земельної ділянки та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020 р. позов задоволено - зобов`язано Фізичну особу-підприємця Курейкіну Іоланту Миколаївну звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер :069:004:0252, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку), шляхом знесення споруди ( торговий кіоск ) зблокованої з автобусною зупинкою з правого боку, за власний рахунок та зобов`язання повернути земельну ділянку за належністю Бердянській міській раді у придатному для використання стані.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Курейкіна Іоланта Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник посилається на те, що на земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна, що належить ФОП Курейкіна І.М., як Відповідачу, який використовує його у підприємницькій діяльності, тому застосування обраного Позивачем способу захисту своїх прав фактично не призведе до їх відновлення, зокрема до реального повернення земельної ділянки у користування Позивача. Так, на підставі Паспорту № 27-06/07 від 2007 року на відкриття та експлуатацію об`єктів торгівлі, побуту та сфери обслуговування міста Бердянська, ФОП Курейкіна І.М. є володільцем двох торгових кіосків, зблокованих з навісом зупинки громадського транспорту.

Водночас, на думку Скаржника, заявлені Позивачем вимоги спрямовані та безпосередньо стосуються, у тому числі, позбавлення ФОП Курейкіної І.М. права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки фактично йдеться про припинення права власності Відповідача шляхом знесення розташованого на цій земельній ділянці об`єкта нерухомості, що суперечить положенням Конституції України та вимогам законодавства, яке регулює відповідні правовідносини власності в Україні.

При цьому Скаржник зазначає, що оскільки дозвільні документи на розміщення двох торговельних кіосків зблокованих з навісом зупинки громадського транспорту у ФОП Курейкіна І.М. є в наявності, місце загального користування жодним чином не захаращене нею, вимоги Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а також інших законів та підзаконних нормативно-правових актах, що регулюють відносини у цій сфері нею, як фізичною особою-підприємцем суворо дотримуються, тому, враховуючи своє переважне право на поновлення строку дії Договору, ФОП Курейкіна І.М. в черговий раз поданий пакет документів на поновлення строку дії даного Договору.

Скаржник наголошує на тому, що відсутність у Відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, у тому числі з огляду на правомірність набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна.

Відтак, на думку Скаржника, після закінчення строку дії договору, Позивачем не було заявлено заперечення щодо продовження строку дії договору оренди землі, а отже договір є поновлений на той же самий строк.

Від Бердянської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міська рада не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою, оскільки договір оренди землі припинив свою дію на підставі ст. 31 Закону та п. 37 договору, а у Апелянта відсутнє наявне право на отримання земельної ділянки у власність чи в користування відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. ст. 120, 125 ЗК України, отже Апелянт без належних правових підстав користується спірною земельною ділянкою.

Зокрема, міська рада посилається на те, що Апелянтом в порушення вимог ст. 74 ГПК України не доведена в обов`язковому порядку обставина того, що на спірній земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна.

Міська рада також вказує на те, що Позивач не згоден із твердженнями Апелянта що договір поновлено на підставі ч. 6 ст. 33 Закону "Про оренду землі" та заперечує проти цього виходячи з того, що Орендар звернувся до Орендодавця із заявою про поновлення договору оренди землі з додаванням відповідного проекту додаткової угоди в порядку передбаченому ч. ч. 2-5 Закону, за результатом розгляду вказаної заяви було прийнято рішення орендодавця ( пункт 44 рішення Бердянської міської ради від 30.08.2018 р. № 26 ) про відмову в поновленні договору оренди землі ( рішення ради є чинним та не скасованим у встановленому законом порядку, а договір не поновлено шляхом звернення до суду ), тому договір оренди землі припинив свою дію на підставі ст. 31 Закону та п.3 7 договору оренди землі, а право на поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону у орендаря не виникло.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 21.04.2020 р.

Судове засідання 21.04.2020 р. не відбулось через запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 р. № 215, на всій території України карантину із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів. Учасникам справи було повідомлено, що про дату та час судового засідання вони будуть повідомленні додатково.

Розпорядженням керівника апарату суду від 28.04.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, для вирішення питання про призначення справи до розгляду.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І. Л., Широбокової Л.П..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2020 р. розгляд скарги призначено в судове засідання на 18.06.2020 р.

05.06.2020 р. засобами електронного зв"язку на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Бердянської міської ради надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Відповідальною за проведення відеоконференції просила визнати Бердянську міську раду, що розташована за адресою: пл. Єдності, 2 м. Бердянськ Запорізької області, 71118, тел. (06153) -4 -71-32, адреса електронної пошти: аі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2020р . постановлено провести судове засідання 18.06.2020 р. о 10:00 год. у справі № 908/3001/19 у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судових засідань № 511 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 17.06.2020 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 908/3001/19 шляхом передачі справи раніше визначеній колегії суддів.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

У судовому засіданні 18.06.2020 р. по справі було оголошено перерву до 11.08.2020 р.

22.07.2020 р. засобами електронного зв"язку на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Бердянської міської ради надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Відповідальною за провіедення відеоконференції просить визнати Бердянську міську раду, що розташована за адресою: пл. Єдності, 2 м. Бердянськ Запорізької області, 71118, тел. (06153) -4 -71-32, адреса електронної пошти: аі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2020 р. постановлено провести судове засідання 11.08.2020 р. об 10:30 год. у справі № 908/3001/19 у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судових засідань № 511 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 11.08.2020 р., проведеному в режимі відеокоференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.03.2008 р. між Бердянською міською радою ( Орендодавець ) та Фізичною особою-підприємцем Курейкіною І.М. ( Орендар ) був укладений Договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для розміщення та обслуговування автобусної зупинки з вбудованими ларьками, яка находиться в м. Бердянську по вул. Свободи ( в районі центрального ринку ) (п. 1).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0009 га, кадастровий номер :09:004:0252, з урахуванням додаткової угоди від 28.05.2014 р. Земельна ділянка вільна від забудови (п. 2, п. 3).

Договір зареєстровано у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.06.2008 р. за № 60.

За умовами пунктів 15, 16 договору, земельна ділянка передається в оренду для розміщення та обслуговування автобусної зупинки з вбудованими ларьками. Цільове призначення земельної ділянки: роздрібна торгівля та комерційні послуги (код УКЦВЗ 1.11.3).

Відповідно до п. 8 договору, його укладено строком до 01.11.2012 р. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою від 04.03.2013 р., на підставі рішення тридцять другої сесії VІ скликання Бердянської міської ради від 27.12.2012 р. № 14, поновлено договір оренди землі від 04.03.2008 строком до 01.11.2017 р.

Додатковою угодою від 07.11.2017 р., на підставі рішення тридцять четвертої сесії VІІ скликання Бердянської міської ради від 26.10.2017 р. № 21, поновлено договір оренди землі від 04.03.2008 р. строком до 01.10.2018 р.

02.07.2018 р. Орендар звернувся до Орендодавця із заявою про поновлення договору оренди землі строком на 5 років.

05.07.2018 р. Орендарю була надана відповідь про те, що вирішення даного питання належить до компетенції Бердянської міської ради. Звернення про поновлення договору оренди земельної ділянки передані на розгляд постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин та екології. Витяг з рішення сесії Бердянської міської ради можливо отримати через 10 днів після засідання чергової сесії Бердянської міської ради.

30.08.2018 р. рішенням Бердянської міської ради № 26 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянко" Відповідачу відмовлено в поновлені договору оренди землі від 04.03.2008 р..

За умовами п. 37 договору, дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 21 договору після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду.

27.09.2018 р. Бердянською міською радою на адресу Відповідача надіслано пропозицію вих. №01-6477/31, в якій викладено вимогу звільнити спірну земельну ділянку та повернути її Бердянській міській раді за актом прийому-передачі.

Відповідач відповідь на пропозицію не надав, земельну ділянку не звільнив та Орендодавцеві не повернув.

Оскільки дане питання так і не було вирішено в позасудовому порядку, Позивач звернувся з позовом до суду.

Судом першої інстанції також встановлено, що Відповідач, в порядку ч.ч. 1-5 Закону України "Про оренду землі" скористався своїм переважним правом на укладання договору оренди на новий строк ( поновлення договору оренди землі ), однак рішенням Бердянської міської радої № 26 від 30.08.2018 р. йому було відмовлено в поновлені договору оренди землі. Крім того, поновлення договору оренди землі, як з підстав ч. 1 так і з підстав ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" відбувається шляхом укладання додаткової угоди. Станом на час прийняття рішення договір оренди не поновлено, ані в добровільному, ані в судовому порядку. Таким чином, договір оренди землі від 04.03.2008 р. припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Також, місцевий господарський суд зазначив на помилковості твердження Відповідача про те, що на земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна та помилковості посилання на ст. 120 Земельного Кодексу України, оскільки за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.09.2019 р. № 17959541 на спірній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна.

За таких обставин, в основу оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог - зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер :069:004:0252, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку), шляхом знесення споруди (торговий кіоск) зблокованої з автобусною зупинкою з правого боку, за власний рахунок та зобов`язання повернути земельну ділянку за належністю Бердянській міській раді у придатному для використання стані, покладено висновок місцевого господарського суду про те, що Відповідач самовільно займає земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер :069:004:0252, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку).

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Приписами ст. 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

П. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.ч. 1-3 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Окрім зазначеного, частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Положення частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а положеннями частини шостої - підстави поновлення договору оренди у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди.

Для застосування положень частини першої статті 33 зазначеного Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

А для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою названої статті Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони уклали додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Поновлення договору оренди землі, як з підстав ч. 1 ст. 33 так і з підстав ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" відбувається шляхом укладання додаткової угоди.

Як зазначалося раніше, Відповідач, в порядку ч.ч. 1-5 Закону України "Про оренду землі" скористався своїм переважним правом на укладання договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі), однак рішенням Бердянської міської радої № 26 від 30.08.2018 йому було відмовлено в поновлені договору оренди землі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що також не відбулося поновлення договору і з підстав ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки в даному випадку пролонгація (поновлення) відбувається автоматично лише при наявності мовчазної згоди. Мовчазна згода, у даному випадку, обумовлюється конклюдентними діями орендаря щодо подальшого користування земельною ділянкою та відсутності заперечень з боку орендодавця. Звернення орендаря в межах строку дії договору оренди землі свідчить про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди із застосуванням порядку, передбаченого ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах ч. 6 цієї статті Закону. Тобто, поновлення договору оренди земельної дільники на підставі ч. 6 ст. 33 Закону можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження користування відповідною земельною ділянкою. Крім того, поновлення договору оренди землі, як з підстав ч. 1 так і з підстав ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" відбувається шляхом укладання додаткової угоди. Станом на час прийняття рішення договір оренди не поновлено, ані в добровільному ані в судовому порядку.

Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд - договір оренди землі від 04.03.2008 р. припинив свою дію, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Дана норма кореспондується з п. 21 договору оренди, в якому зазначено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Разом з тим, статтею 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Визначення терміну "самовільне зайняття земельних ділянок" наведене в ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" згідно з якою самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що Відповідач самовільно займає земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер :069:004:0252, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку).

Колегією суддів відхиляється твердження Скаржника про те, що на земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна, що належить ФОП Курейкіній І.М. ( торгівельний кіоск, зблокований з навісом зупинки громадського транспорту ), оскільки як встановлено судом першої інстанції - за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.09.2019 р. № 17959541 на спірній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна. Протилежного Відповідачем не доведено.

Відповідно до статтею 181, 182 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Колегією суддів також взято до уваги, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, згідно із частинами другою та третьою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Якщо тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності є МАФом, її встановлення здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» установлено, що розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури є Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року № 633/211.

На виконання повноважень, установлених законодавством, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 21 жовтня 2011 року № 244 затвердило Порядок.

Отже, механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності регулюється вказаним Порядком.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Порядку ТС - це одноповерхова споруда, що встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС можуть бути пересувними та стаціонарними.

За положеннями пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС, установлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, розміщення ТС самовільно забороняється.

Згідно з пунктами 2.4 та 2.5 Порядку відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви перевіряє відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам. У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

Відповідно до пунктів 2.10., 2.12., 2.24., 2.25 Порядку паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, та підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу міської ради. Паспорт прив`язки виготовляється у двох примірниках. Один примірник зберігається у замовника ТС, другий - у відповідному органі з питань містобудування та архітектури. Відомості паспорта прив`язки вносяться органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або відповідної районної державної адміністрації в інформаційну базу містобудівного кадастру (для стаціонарних ТС). Паспорт прив`язки підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

За нормами пунктів 2.3, 2.6 та 2.11 Порядку перелік документів для отримання паспорта прив`язки ТС є вичерпним. Зазначеними пунктами не передбачено надання документів про відведення земельних ділянок під розміщення ТС.

Згідно з пунктом 2.7 Порядку паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Таким чином, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядок не містять юридичних приписів щодо обов`язкового попереднього або наступного набуття суб`єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, на які вони мають бажання встановити ТС для здійснення підприємницької діяльності.

Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 905/1552/16.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

За приписами частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас колегія суддів відхиляє посилання Скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 р. у справі № 725/1664/16-ц з тих підстав, що на спірній земельній ділянці, яка була предметом спору у справі № 725/1664/16-ц було розташовано об`єкт нерухомого майна, а отже у особи, в силу закону було наявне право на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. У справі № 908/3001/19 на спірній земельній ділянці відсутній об`єкт нерухомого майна, отже у Апелянта відсутнє наявне право на отримання земельної ділянки у власність чи в користування відповідно до ст. 377 ЦК України, ст.ст. 120, 125 ЗК України. При цьому, необхідно зазначити, що правовідносини і предмет позову у дан их справах не є подібними.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020 р. у справі № 908/3001/19 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.08.2020 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус