ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020м. ДніпроСправа № 904/2104/19 (904/2295/20)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В. за участю секретаря судового засідання Сечиної Ю.Ю.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Соборна, 18-б;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС", 51937, м.Кам`янське, пр.Перемоги, б14,

про стягнення неустойки в розмірі 793 737,24грн. та судового збору на суму 11 906,06грн.

Представники:

від позивача представник не з`явився

від відповідача представник Пахоменко А.В. ордер АН №1013343 від 18.08.20р.

СУТЬ СПОРУ:

04.05.2020р. Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС", 51937, м.Кам`янське, пр.Перемоги, б14, про стягнення неустойки в розмірі 793 737,24грн. та судового збору на суму 11 906,06грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 17-0533-01 оренди транспортних засобів, приміщень та майна від 31.07.2017р.

Ухвалою господарського суду від 12.05.20р. прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Соборна, 18-б; до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС", 51937, м.Кам`янське, пр.Перемоги, б14, про стягнення неустойки в розмірі 793 737,24грн. та судового збору на суму 11 906,06грн. в межах справи № 904/2104/19 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Соборна, 18-б; ) до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11.06.2020р. о 10:15год.

01.06.20р. до суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить суд у задоволенні позову відмовити. Судом відзив прийнятий до відома.

Представник позивача у призначеному судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату для надання відповіді на відзив відповідача та надання додаткових документальних доказів. Судом усне клопотання прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 11.06.2020р. усне клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання задоволено. Відкладено підготовче судове засідання на 09.07.2020 року о 11:00 год.

09.07.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 017/МС-627 від 08.07.2020р., в якому просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Судом відповідь на відзив прийнято до відома.

Представник відповідача в призначене судове засідання 09.07.2020р. не з`явився, про причини нявки суду не повідомляв. Представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату. Судом усне клопотання прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 09.07.2020р. усне клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання задоволено. Відкладено підготовче судове засідання на 30.07.2020 року о 10:15 год. Викликано в судове засідання повноважних представників сторін, визнавши їх явку обов`язковою.

В судове засідання 30.07.2020р. представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача не заперечував проти призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 30.07.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.08.2020р. о 09:50год.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Судом клопотання прийнято до відома.

В судовому засіданні 18.08.2020р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази в їх сукупності господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2017 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат», як Орендодавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС» як Орендарем, укладено Договір оренди № 17-0533-01.

Відповідно до п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець надає, а Орендар отримує у платне користування транспортні засоби (Додаток №1), об`єкти (Додаток №2), майно (Додаток №3), згідно переліку до Договору, що є його невід`ємною частиною. Орендар Зобов`язується повернути предмети оренди після закінчення строку оренди.

Відповідно до п. 3.1. Договору, прийом-передача транспортних засобів, об`єктів та майна в оренду здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін.

Згідно до п. 3.2. Договору, передача предметів оренди оформлюється відповідними актами прийому-передачі.

Згідно з п. 3.4. Транспортні засоби об`єкти та майно вважаються переданими в оренду з дати підписання Актів прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.6. Орендар не пізніше дати завершення дії договору, його припинення, розірвання або відмови від Договору повертає, а Орендодавець приймає транспортні засоби, об`єкти та майно передані раніше Орендареві.

Пунктом 4.1. Договору, Сторони узгодили, що термін оренди встановлюється з 01.08.2017р. по 31.08.2020р. При цьому, пунктом 4.2. Договору визначено, що Орендодавець має право достроково розірвати цей Договір повідомивши Орендаря за 30 днів до моменту розірвання договору.

Розділом 5 Договору визначено орендну плату та порядок розрахунків.

Зокрема, за користування транспортними засобами - 89 971,50 грн. на місяць з ПДВ (п. 5.1. договору); за користування об`єктами - 6 802,31 грн. на місяць з ПДВ (п. 5.2. договору); за користування майном - 1 011,62 грн. на місяць з ПДВ (п. 5.3. договору).

В кожному із випадків передбачено, що орендна плата коригується на індекс інфляції попереднього місяця, починаючи з першого місяця дії договору. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування розміру плати за оренду попереднього місяця на офіційний індекс інфляції того ж попереднього місяця, що розраховується Держкомстатом України.

Розділом 8 Договору визначено порядок повернення транспортних засобів, об`єктів та майна Орендодавцю, а саме: Повернення орендованих транспортних засобів, об`єктів та майна здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін (п. 8.1. Договору); Орендовані транспортні засоби, об`єкти та майно вважаються фактично переданими Орендодавцю з моменту підписання Сторонами Актів прийому-передачі (п. 8.2. Договору); Транспортні засоби, об`єкти та майно повинні бути повернуті Орендодавцю не пізніше дати завершення дії даного Договору, визначеного в п. 4.1. Договору, або при припиненні з інших підстав у належному стані разом з необхідною документацією з урахуванням нормативного зносу, який виник у період експлуатації по Актам прийому-передачі (п. 8.3. Договору).

Відповідно до п. 9.3. Договору, сторонами узгоджено, що у разі порушення терміну складання Акту прийому-передачі на повернення транспортних засобів, об`єктів та майна Орендар сплачує орендну плату у двократному розмірі вартості щомісячного платежу.

На виконання умов Договору, 01.08.2017 р. Позивач передав в оренду Відповідача транспортні засоби, об`єкти та майно, що підтверджується складеними Акт прийому-передачі транспортних засобів, Акт прийому-передачі об`єктів в оренду, Акт прийому-передачі майна в оренду, які підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

В наступному, Позивач направив засобами поштового зв`язку Відповідачу лист (повідомлення) № 53а, який датовано 29.01.2019р., але направлено відповідачу 08.02.2019р., в якому Позивач повідомив Відповідача, що договір оренди транспортних засобів, приміщень та майна № 17-0533-01 від 31.07.2017 буде розірвано з 01.03.2019р.

19.02.2019 р. Відповідачем було одержано лист (повідомлення) ПАТ «ДМК» від 29.01.2019р. № 53а.

У зв`язку з тим, що вищевказаний лист-повідомлення було отримано 19.02.2019 р., Позивачем було додатково повідомлено Відповідача листом за вих.№01/СД-125 від 07.03.2019 про те, що відповідно до умов договору останнім днем дії Договору є 21.03.2019р., а тому, не пізніше цього дня Позивач зобов`язаний повернути предмети оренди. Додатково направлений лист стосувався питання передачі транспортних засобів із оренди, а не встановлення нової дати розірвання договору.

Фактичне повернення орендованого майна із оренди відбулось 15.10.2019р., що підтверджується оформленими та підписані сторонами відповідні Акти приймання-передачі транспортних засобів, об`єктів та майна з оренди.

Позивач звернувся до Відповідача з претензією за вих.№01СД/30 від 20.01.2020 р., з вимогою про оплату за користування предметами оренди у двократному розмірі орендної плати.

Відповідач Листом від 18.03.2020 р. №180320-01 надав відповідь на претензію Позивача, в якій зазначив, що вважає претензію незаконною та такою, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, відповідачем допущено порушення умов договору щодо своєчасного повернення предметів оренди орендодавцю після його розірвання договору, у зв`язку із чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойки, що і стало підставлю для звернення позивача із даним позовом до суду.

При цьому, суд враховує наявність в матеріалах справи ряд судових рішень, якими встановлені обставини, що безпосередньо стосуються предмету спору у цій справі.

Так, у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019 по справі №904/493/19 (суддя Рудь І.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання недійним п.4.2. Договору № 17-0533-01 від 31.07.2017 року, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним пункту 4.2. договору оренди транспортних засобів, приміщень та майна від 31.07.2017 № 17-0533-01, при цьому зазначив, що сторони у п. 4.2. спірного договору на власний розсуд погодили умови припинення дії договору, зокрема шляхом односторонньої відмови від нього орендодавця, наслідком чого є розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 р. по справі №904/661/19 (суддя Бєлік В.Г.), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2019 р., у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання недійсним одностороннього правочину оформленого листом (повідомленням) від 29.01.2019 року № 53а про розірвання Договору оренди № 17-0533-01 від 31.07.2017 року, відмовлено повністю.

При цьому, суд апеляційної інстанції у вказаній справі зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС» було належним чином повідомлено, що Договір оренди буде розірвано, і при цьому, останній був забезпечений 30-ти денним строком, протягом якого Договір продовжував свою дію. Тобто, ПАТ "ДМК" не лише дотрималось процедури, але й врахувало інтереси іншої сторони.

Таким чином, установлені судами обставини у справах №904/493/19, №904/661/19 підлягають врахуванню у справі № 904/2104/19 (904/2295/20), яка розглядається.

У відзиві на позов Відповідач посилається на те, що станом на 21.03.2019р. позивач не створив комісію з приймання-передачі орендованого майна, а 10.09.2019 р. саме відповідач вперше звернувся до позивача з листом щодо призначення комісії з повернення орендованого майна та вдруге звернувся 01.10.2019р. Зазначає, що саме Позивач призначив дату повернення майна 15.10.2019р.

Разом з тим, до відповіді на відзив возивачем надано копії Актів огляду транспортних засобів №№1-15 від 21.03.2019 р. та зазначено, що 21.03.2019 р. двосторонньою комісією було проведено огляд транспортних засобів, а передача із оренди не відбулась, оскільки листом від 21.03.2019 р. за вих.№21/2103-1, отриманим ПАТ «ДМК» 21.03.2019 р., Відповідач надав Позивачу ухвалу по справі №904/661/19 від 20.03.2019 р., якою вжито заходи забезпечення позову.

Водночас, Відповідачем суду не надано доказів щодо існування будь-яких перешкод для повернення із оренди повністю або частково орендованого майна, або вчинення ним всіх залежних від нього заходів щодо здійснення такого повернення, як і не надано доказів відмови позивача від прийняття майна із оренди та підписання відповідних актів приймання-передачі.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов`язанням, згідно ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 530 ЦК передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Невиконання зобов`язання в установлений договором строк у відповідності до ст. 610 ЦК України є його порушення, і тягне передбачені законом або договором наслідки.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).

Отже, з огляду на наявні в матеріалах справи докази та з урахуванням висновків судів у справах №904/493/19, №904/661/19 судом встановлено, що Договір оренди № 17-0533-01 від 31.07.2017р. було розірвано, а предмети оренди Відповідач повинен був повернути Позивачу не пізніше 21.03.2019р., але фактично повернув 15.10.2019 р.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у разі невиконання наймачем обов`язку з повернення речі.

Також судом встановлено, що п. 9.3. Договору, сторонами узгоджено наслідки порушення терміну складання Акту прийому-передачі на повернення транспортних засобів, об`єктів та майна, а саме, Орендар сплачує орендну плату у двократному розмірі вартості щомісячного платежу.

Проаналізувавши приписи ч.2. ст.785 ЦК України та умови п.9.3 договору, суд прийшов до висновку, що вони мають однакову правову природу та призводять до ідентичних правових наслідків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України.

Такий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року по справі № 924/599/19.

Судом також встановлено, що відповідно до змісту позовної заяви, за час користування Відповідачем предметами оренди після спливу строку для їх повернення орендодавцю (з 22.03.2020р.) по дату фактичного повернення (15.10.2020р.), Відповідачем сплачено на підставі рахунків Позивача оренду плату у розмірі 730 310,43 грн. - за користуванням транспортними засобами, 55 215,21грн. - за користування приміщеннями; 8 211,60грн. - за користування майном. Ці обставини відповідачем не спростовувались та не заперечувались.

Отже, Відповідачем сплачено кошти за фактичне користування майном в сумі орендної плати за кожен місяць, в той час належить до сплати за вказаний період сума, що дорівнює подвійному розмірі орендної плати.

Таким чином, обґрунтованою є вимога про стягнення з Відповідача заявленої неустойки на підставі частини 2 статті 785 ЦК України та п. 9.3. Договору, в сумі 793 737,24грн., оскільки решта коштів вже сплачена Відповідачем.

При цьому, суд відхиляє посилання Відповідача на наявність ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року по справі № 904/661/19, якою було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат" самостійно або через інших осіб вчиняти будь-які прямі або опосередковані дії направлені на унеможливлення користування Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС" та його працівниками автомобілями БЕлАЗ, держ. номери: 80-37 ДНМ, 71-77 ДНФ, 71-76 ДНФ, 80-40 ДНМ, 009-09 АВ, 51-86 ДНФ, 71-75 ДНФ, 362-92 АА, 362-93 АА, 146-33 АА, 146-34 АА, 009-08 АВ, 56-27 ДНМ, 12-70 ДНТ, у кількості 14 одиниць до набрання рішенням у справі законної сили, з огляду на наступне.

Одними із основних засад господарського судочинства є, зокрема, диспозитивність, що передбачає для учасників справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а також неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Отже, звертаючись із заявою про забезпечення позову у справі №904/661/19 відповідач свідомо здійснював свої процесуальні права та усвідомлював наслідки цих дій у випадку наступної відмови у задоволенні позову.

При цьому забезпечення позову у вказаній справі не є обставиною, яка звільняє сторону у договорі від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань. Більше того, необхідно враховувати, що за результатом розгляду справи №904/661/19, судами встановлено що заявлені позовні вимоги були необґрунтованими та безпідставними.

Суд також критично ставиться до інших доводів Відповідача у відзиві на позовну заяву, оскільки вони не доводять існування об`єктивних перешкод для повернення предметів оренди у встановлений строк, або вчинення Позивачем таких перешкод, а тому і не спростовують позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення предметів оренди після розірвання договору оренду, внаслідок чого підлягає сплаті неустойка у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, та з відповідача на користь позивача належить стягнути суму неустойки за несвоєчасне повернення майна із оренди в розмірі 793 737,24 грн.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС" (51937, м.Кам`янське, пр.Перемоги, б14, ) про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна із оренди - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-СЕРВІС-ПЛЮС" (51937, м.Кам`янське, пр.Перемоги, б14, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18-б; ) 793 737 (сімсот дев`яносто три тисячі сімсот тридцять сім) грн. 24 коп. неустойки за несвоєчасне повернення майна із оренди та 11 906 (одинадцять тисяч дев`ятсот шість) грн. 06 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст. ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.08.2020р.

Суддя І.В. Владимиренко