РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/231/20

Господарським судом Чернігівської області, у складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр»,

юридична адреса: вул. Польова, 97, с. Черляни, Городоцький район, Львівська область, 81500;

поштова адреса: а/с 22, м. Городок, Львівська область, 81500;

до відповідача: Приватного підприємства «Діалог Плюс»,

вул. Рокоссовського, буд. 60, кв. 81, м. Чернігів, 14034;

предмет спору: про стягнення 81256,58грн

без виклику сторін

23.03.2020, до Господарського суду Чернігівської області, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (надалі - ТОВ «КПП Центр») до Приватного підприємства «Діалог Плюс» (надалі - ПП «Діалог Плюс») про стягнення 98828,27грн, з них: 65700,00грн основного боргу за поставлений товар на підставі видаткових накладних від 25.09.2018 №FTM00131582/18 та від 25.10.2018 №FTM00148661/18 складених на виконання умов договору поставки від 09.02.2015 №541927 (надалі - Договір); 11733,43грн пені, нарахованої в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 26.09.2018 по 25.04.2019 відповідно до п.6.1. Договору; 13140,00грн штрафу в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару за порушення строків по оплаті товару понад 30 календарних днів відповідно до п.6.3. Договору; 5382,83грн інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по січень 2020 року та 2872,01грн трьох відсотків річних за період з 26.09.2018 по 13.03.2020 нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору, а саме несвоєчасним розрахунком за товар поставлений за видатковими накладними від 25.09.2018 №FTM00131582/18 та від 25.10.2018 №FTM00148661/18, складеними на виконання його умов.

Ухвалою суду від 13.04.2020, після усунення позивачем встановлених недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/231/20 за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін. За клопотання позивача, задоволеного судом, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) витребувано в Чернігівського управління ДПС у Чернігівській області належним чином завірені копії податкових декларацій ПП «Діалог Плюс» з податку на додану вартість за вересень - листопад 2018 року (в розрізі контрагентів - ТОВ «КПП Центр»).

На виконання вимог ухвали суду від 13.04.2020 Чернігівським управлінням ГУ ДПС у Чернігівській області через канцелярію суду подано супровідний лист від 24.04.2020 №1518/9/25-01-53-11-10, до якого додано належним чином завірені електронні копії податкових декларацій ПП «Діалог Плюс» зі сплати податку на додану вартість за період вересень - листопад 2018 року, що залучені судом до матеріалів справи. Аналогічні за змістом документи також надходили на електронну адресу суду, однак не були оформлені належним чином (без накладення електронного цифрового підпису).

При відкритті провадження в справі судом встановлено строки для подачі учасниками справи заяв по суті заявлених вимог, зокрема для відповідача впродовж 15 календарних днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження в справі №927/231/20 для подачі відзиву на позов, разом з доказами його завчасного направлення на адресу позивача.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі від 13.04.2020, одержана відповідачем за адресою його державної реєстрації згідно даних ЄДРПОУ станом на 23.04.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №736.

07.05.2020, на адресу суду від відповідача надійшло письмове клопотання б/н від 06.05.2020 про встановлення строку на подання відзиву на позов на строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Мотивував заявлене клопотання тим, що керівник підприємства та адвокат, правовою допомогою якого бажає скористатись відповідач, перебувають на самоізоляції, що обмежує можливість отримати правову допомогу належної якості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з 12.03.2020 на всій території України введено карантин, дія якого неодноразово продовжувалась постановами КМУ від 25.03.2020 №239, від 22.04.2020 №291, від 04.05.2020 №343, від 20.05.2020 №392, від 17.06.2020 №500, від 22.07.2020 №641.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, внесено, зокрема, зміни до ГПК України, що набули законної сили 02.04.2020.

У відповідності до п.4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України, в редакції названого Закону, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема строки для подання відзиву на позов, так само як і процесуальні строки розгляду справи по суті, продовжуються на строк дії карантину.

Виходячи зі змісту наведеної норми, процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 13.04.2020, на подання відповідачем в порядку статей 165, 178 ГПК України відзиву на позов автоматично продовжено в силу п.4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України на час дії на території України карантину, введеного урядом.

Ухвалою суду від 12.05.2020 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання б/н від 06.05.2020 про продовження (встановлення) строку для подання відзиву на позов. За висновком суду відсутні правові підстави для продовження (встановлення) відповідачу строку для подачі відзиву на позов, оскільки на момент звернення до суду з відповідним клопотанням ним такий строк не пропущено.

Відповідачу роз`яснено, що в силу п.4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України (в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX) він має право на протязі 15-ти календарних днів по завершенню дії карантину, введеного урядом на території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), подати до суду відзив на позов відповідно до статей 165, 178, 251 ГПК України, одночасно надіславши його копію позивачу в справі, про що до відзиву мають бути додані належні докази.

12.05.2020, відповідачем подано до суду аналогічне за змістом клопотання б/н від 08.05.2020 про встановлення строку на подання відзиву на позов на строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19). Дане клопотання судом залишено без розгляду як таке, що було вже вирішено, про що постановлено ухвалу суду від 14.05.2020.

17.07.2020, набув чинності Закон України №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №731-ІХ, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (в разі наявності в них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

З урахуванням наведеного, строк на подання відповідачем відзиву на позов закінчився 06.08.2020, тобто зі спливом двадцятиденного строку, з дня набрання чинності Законом №731-ІХ від 18.06.2020. Відповідач будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав, правом на подання мотивованих заперечень на позов у порядку статей 165, 178 ГПК України не скористався.

За приписами статей 42, 43 ГПК України сторони повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, відтак неподання відповідачем відзиву на позов не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами у відповідності до статей 178, 251, 252 ГПК України.

За частиною 1 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у межах процесуальних строків, встановлених п.2 частини 1 статті 46 ГПК України, скористався правом на зменшення позовних вимог, подавши до суду письмову заяву №168 від 17.04.2020, складену за підписом керівника позивача Війтів М.І. з проханням стягнути на свою користь з відповідача 81256,58грн, з них: 54675,01грн суму основного боргу, 9814,54грн пені за період з 26.10.2018 по 25.04.2019 (за 182 календарних дні), 10935,00грн штрафу, 3616,57грн інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по січень 2020 року та 2215,46грн трьох відсотків річних за період з 26.10.2018 до 02.03.2020 (за 493 календарних дні). Примірник даної заяви направлено на адресу відповідача у справі. Мотивував зменшення заявлених вимог тим, що станом на 31.03.2020 сторонами проведено звірку взаєморозрахунків, за якою у відповідача обліковується заборгованість за спірним договором у сумі 54675,01грн, що стало підставою для проведення перерахунку розміру заявлених вимог у межах даної справи.

Суд, перевіривши повноваження підписанта заяви №168 від 17.04.2020, прийняв заяву в частині зменшення основного боргу на суму 11024,99грн, пені на суму 1918,89грн, штрафу на суму 2205,00грн, інфляційних втрат на суму 1766,26грн та трьох відсотків річних на суму 656,55грн, та продовжив розгляд справи з урахуванням її змісту.

Таким чином, предметом позову в даній справі є вимога про стягнення 81256,58грн, з них: 54675,01грн основного боргу, 9814,54грн пені за період з 26.10.2018 по 25.04.2019 (за 182 календарних дні), 10935,00грн штрафу, 3616,57грн інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по січень 2020 року та 2215,46грн трьох відсотків річних починаючи з 26.10.2018 (за 493 календарних дні).

Будь-яких клопотань від сторін про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України на адресу суду не надходило. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 13.04.2020.

Суд вважає за доцільне зазначити, що з метою недопущення обмежень прав учасників справи на судовий захист (зокрема права відповідача на подачу відзиву на позов), з огляду на вжитті урядом заходи з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), судовий розгляд справи здійснено впродовж розумного строку, з урахуванням змісту п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX та Закону України від 18.06.2020 №№731-ІХ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.02.2015, між ТОВ «КПП Центр» (надалі - Постачальник, позивач у справі) та ПП «Діалог Плюс» (надалі - Покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки №541927 (надалі - Договір) за п.1.1. - п.1.4. якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на визначених Договором умовах. Предметом Договору є поставка запасних частин транспортних засобів за погодженою кількістю, асортиментом та ціною згідно виставленого рахунку-фактури Постачальника.

Товар передається Покупцю партіями на підставі замовлень на кожну партію. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменувань, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття Покупцем товару по видатковій накладній, виданій Постачальником, яка після її підписання сторонами має юридичну силу Специфікації в розумінні статті 266 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

За умовами п.4.1. - п.4.4. Договору строк поставки товару становить 7 днів з дати підтвердження замовлення Постачальника. Товар постачається засобами та за рахунок Покупця.

Передача товару оформлюється видатковою накладною, в якій зазначається найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість. Право власності на товар, а також ризик його випадкової загибелі переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі йому товару.

Моментом отримання товару вважається момент підписання представником покупця видаткової накладної на проданий товар чи здачі товару перевізнику або організації зв`язку для доставки Покупцеві (кур`єрським фірмам) в порядку п. 2 статті 664 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) (п.5.9. Договору).

За п.5.1., п.5.3. Договору загальна сума договору визначається за сумою всіх видаткових накладних, виданих Постачальником. Товар передається на умовах оплати згідно п.5.5. Договору з моменту підписання видаткової накладної на товар або декларації (накладної на вантаж) у випадку доставки товару кур`єрськими фірмами. Оплата Товару здійснюється Покупцем на основі даного Договору та видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок Постачальника чи шляхом внесення готівки в касу Постачальника. При цьому, Покупець здійснює стовідсоткову оплату за товар.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України, § 1 глави 30 ГК України.

За умовами п.10.1., п.10.2. цей Договір є чинним з моменту його підписання та діє до 31.12.2015. При цьому, в разі якщо за 15 календарних днів до закінчення терміну його дії від жодної із сторін не надійшло письмове повідомлення про його розірвання, то Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Враховуючи, що сторонами погоджено автоматичну пролонгацію Договору, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження припинення (розірвання) сторонами договірних відносин у встановлений спосіб або визнання такого правочину недійсним у судовому порядку, суд дійшов висновку, що договір поставки №541927 від 09.02.2015 є чинним на момент вирішення наявного спору.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості поставленого за Договором товару, стягнення неустойки (пені та штрафу), трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасній оплаті його вартості.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій (неустойки) за фактом порушення договірних зобов`язань та правових наслідків, обумовлених частиною 2 статті 625 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується наявність між сторонами починаючи з 09.02.2015 договірних відносин з поставки товару (запасних частин до транспортних засобів) кількість, асортимент та ціна якого погоджувалась за видатковими накладними, що мали силу Специфікацій за Договором.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що на виконання умов Договору ним за видатковими накладними №FTM00131582/18 від 25.09.2018 та №FTM00148661/18 від 25.10.2018 поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 65700,00грн.

Всупереч зверненням позивача (лист №37 від 04.02.2020), відповідач ухилявся від належного оформлення видаткових накладних №FTM00131582/18 від 25.09.2018 та №FTM00148661/18 від 25.10.2018. На підтвердження факту вчинення сторонами господарської операції з поставки товару за переліченими документами позивачем додано до матеріалів справи: належним чином завірені копії податкових накладних №12454 від 25.09.2018 та №14286 від 25.10.2018 разом з квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних від 02.10.2018 та 02.11.2018 (реєстраційні номери , ), за якими задекларовано його податкові зобов`язання за фактом поставки відповідачу спірного товару вартістю 64875,01грн.

За доводами позивача, відповідач своїх зобов`язань по своєчасному розрахунку за отриманий товар не виконав, у рахунок отриманого товару сплатив лише частину його вартості в сумі 10200,00грн, про що свідчить банківська довідка №248-14094/20 від 07.04.2020 по рахунку позивача, сформована за період з 25.09.2018 по 31.03.2020.

Наявність простроченої заборгованості за отриманий товар за Договором також підтверджується двостороннім актом взаєморозрахунків сторін за період січень - березень 2020 року, складений за підписом керівника відповідача Курінського К.В. та посвідчений печаткою юридичної особи ПП «Діалог Плюс», за яким за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 54675,01грн (64875,01грн -10200,00грн).

Наведені обставини стали підставою звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 54675,01грн (з урахуванням прийнятої судом заяви №168 від 17.04.2020 про зменшення позовних вимог).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон) визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, визначено, що первинні документи - це документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені в паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, зокрема посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинним документом бухгалтерського обліку, що фіксує факт вчинення господарської операції з поставки товару є видаткова накладна.

Як встановлено судом, видаткові накладні №FTM00131582/18 від 25.09.2018 та №FTM00148661/18 від 25.10.2018, якими обґрунтовано вимоги в межах даного спору, не оформлені належним чином, оскільки не підписані відповідачем у справі. Відтак перелічені документи не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76 та 77 ГПК України.

При цьому, судом враховано, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто при вирішенні наявного спору належить дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.

Судом взято до уваги, що в разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Податкові накладні позивача, зареєстровані в ЄРПН за фактом поставки спірного товару за вересень та жовтень 2018 року, не є первинними документами бухгалтерського обліку та при дослідженні судом факту вчинення сторонами господарської операції з постачання спірного товару мають бути оцінені в сукупності з іншими доказами в справі, зокрема з урахуванням фактичних дій як постачальника так і покупця щодо відображення ним в податковому та бухгалтерському обліку поставки спірного товару.

Відповідно до статті 15 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За п.44.1. статті 44 ПК України (в редакції на дату вчинення спірних поставок товару) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту а) пункту 185.1. статті 185 ПК України (в редакції на дату вчинення спірних поставок товару) об`єктом оподаткування є, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору) на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу / орендарю.

За частиною 187.1. статті 187 ПК України (в редакції на дату вчинення спірних поставок товару) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів / послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства.

За п.п. 198.1, 198.2. статті 198 ПК України (в редакції на дату вчинення спірних поставок товару) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені / нараховані в разі здійснення операцій придбання товарів. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до частин 201.1, 201.7 та 201.10 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації в порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Як встановлено судом, господарські операції з поставки товару в вересні та жовтні 2018 року за видатковими накладними №FTM00131582/18 від 25.09.2018 та №FTM00148661/18 від 25.10.2018, складеними на виконання умов договору поставки №541927 від 09.02.2015, відображені в податковому обліку як позивача, про що свідчать зареєстровані в ЄРПН податкові накладні №12454 від 25.09.2018 та №14286 від 25.10.2018, так і відповідача, яким у спірному періоді віднесено суми податку на додану вартість за придбання спірного товару до свого податкового кредиту, про що свідчать витребувані в Чернігівського управління ГУ ДПС у Чернігівській області в порядку статті 81 ГПК України податкові декларації з податку на додану вартість ПП «Діалог Плюс», з розшифровкою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (у томі числі ТОВ «КПП Центр», ІПН 69) за вересень та жовтень 2018 року.

Виходячи із задекларованих сторонами сум слідує, що ними вчинено господарську операцію з поставки товару в звітному періоді вересень 2018 року на суму 60175,01грн, у тому числі 10029,17грн сума податку на додану вартість, та в жовтні 2018 року на суму 4700,00грн, у тому числі 783,33грн сума податку на додану вартість. При цьому, асортимент, кількість та ціна поставленого згідно первинної документації товару тотожні вказаним у податкових накладних (крім позиції 16 видаткової накладної №FTM00131582/18, кількісні показники якої переглянута, сума коригування 824,99грн, у т.ч. ПДВ) .

За вирахуванням сплачених коштів у сумі 10200,00грн в період з 25.09.2018 по 31.03.2020 згідно довідки АТ «Кредобанк» №248-14094/20 від 07.04.2020, відповідач має прострочену заборгованість за фактом поставки спірного товару в сумі 54675,01грн (60175,01грн + 4700,00грн - 10200,00грн), що ним визнано шляхом підписання двостороннього акту звірки взаєморозрахунків сторін станом на 31.03.2020.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі «non concedit venire contra faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За висновком суду, матеріалами справи підтверджується податковий та бухгалтерський облік відповідачем господарської операції з поставки товару за спірними видатковими накладними, від оформлення яких у встановленому законом порядку він ухилився, без пояснення причин.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Обставини справи щодо обсягу та вартості поставленого в межах спірного Договору товару, часткових оплат проведених ним в рахунок його оплати, не спростовував. Доказів належного виконання договірних зобов`язань перед позивачем до суду не надав.

Враховуючи, що відповідач у порушення статей 525, 526 та частини 1 статті 692 ЦК України, статті 193 ГК України взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, за отриманий товар своєчасно в повній сумі не розрахувався, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 54675,01грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За частиною 4 статті 231 ГК України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 даного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм розмір неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань встановлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачено в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

Як погоджено сторонами в п.6.1., п.6.3. Договору, в разі порушення строків оплати товару, встановлених його умовами, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, в випадку коли прострочення триває - до моменту звернення Постачальника до суду.

У випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів Покупець окрім пені сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Сторони домовились, що позовна давність стосовно пені та штрафів, встановлений цим Договором, становить два роки (п. 6.6. Договору).

За визначенням статей 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Тобто, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка у формі пені та штрафу, такий вид забезпечення як пеня та її розмір встановлений частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», в той же час право встановити у договорі такий вид забезпечення як штраф передбачено частиною 2 статті 549 ЦК України, частиною 4 статті 231 ГК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки за статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постановах від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

З огляду на порушення відповідачем строків по оплаті вартості поставленого товару, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи, виходячи з погоджених сторонами умов у п.6.1., п.6.3. Договору, суд, перевіривши розрахунок неустойки (пені та штрафу) наявний у матеріалах справи, дійшов висновку про правомірність вимог у частині стягнення пені в сумі 8286,53грн за період з 26.10.2018 по 25.04.2020 та штрафу (в розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, виконання якого прострочено більше ніж на 30 календарних днів) у сумі 10935,00грн.

Судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 1528,01грн пені, як безпідставно нарахованої в спірному періоді, оскільки позивачем було невірно застосовано приписи частини 6 статті 232 ГПК України при нарахуванні неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань по розрахунку за товар, отриманий за видатковою накладною №FTM00131582/18 від 25.09.2018 (з перевищенням граничного шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано).

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За висновком суду, на спірні правовідносини сторін поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних починаючи з 26.10.2018 (за 493 календарні дні) та інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по січень 2020 року, суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог у частині трьох відсотків річних у сумі 2214,72грн та інфляційних втрат у сумі 3616,57грн за заявлені періоди.

Судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 0,74грн трьох відсотків річних, як безпідставно нарахованих в спірному періоді, оскільки позивачем не враховано, що 2020 рік складається з 366 днів.

При ухваленні рішення в справі суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правову допомогу.

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2062,48грн.

Частинами 1 та 2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За частиною 2 статті 126 ГПК України для цілей судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, належать: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

За приписами частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За частиною 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

Як вбачається з умов договору про надання правової допомоги №19/5, укладеного 27.12.2019 між Адвокатським об`єднанням «Люрц» та позивачем у справі - ТОВ «КПП Центр», з урахуванням змісту додаткової угоди №3 від 03.02.2020 до нього, акту №3 від 04.05.2020 приймання - приймання наданих послуг, останньому надано професійну правову допомогу в межах даної справи на загальну суму 12086,50грн, що включило: зібрання в клієнта документів та їх аналіз (1год - 1051,00грн); опрацювання законодавчої бази та аналіз судової практики зі спірного питання (1год - 1051,00грн); консультування клієнта щодо перспектив позасудового врегулювання спору та розгляду справи судом, порядку примусового виконання рішення суду (1год - 1051,00грн); підготовка претензії зі сторони ТОВ «КПП Центр» боржнику в особі ПП «Діалог Плюс» (1год - 1051,00грн); підготовка запитів Чернігівської податкової інспекції Чернігівського управління ГУ ДПС у Чернігівській області та ПП «Діалог Плюс» про надання копій податкових декларацій із сплати ПДВ з додатками (1,5год - 1576,50грн); підготовка супровідного листа ПП «Діалог Плюс» про надання документів та підписання видаткових накладних за договором поставки від 09.02.2015 за №541927 (0,5год - 525,50грн); підготовка позовної заяви та розрахунку штрафних санкцій, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (2,5год - 2627,50грн); підготовка заяви про зменшення позовних вимог у судовій справі №927/231/20 (1,5год - 1576,50грн); підготовка супровідних листів, клопотань по судовій справі №927/231/20 та організація поштового відправлення даних документів до суду та відповідачу (1,5год - 1576,50грн). Вартість послуг адвоката розрахована виходячи з ціни 1год роботи - 1051,00грн або 0,5 ставки від 1 прожиткового мінімума для працездатної особи на 01.01.2020.

Сторони в п.2., п.3.1. додаткової угоди №3 від 03.02.2020 до договору про надання правової допомоги №19/5 від 27.12.2019 погодили, що остаточний розмір гонорару адвоката (вартість послуг) за ведення справи визначається в акті виконаних робіт чи іншому аналогічному документі. Оплата гонорару (наданих послуг) здійснюється протягом 20-ти днів з дня підписання сторонами акту виконаних робіт чи іншого аналогічного документу.

Європейський суд з прав людини в справі East/WestAllianceLimited проти України зазначив, що угода щодо гонорару адвоката не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Тобто, судові витрати на професійну правничу допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

За частиною 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (1); чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (2); поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (3); дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (4).

Суд, беручи до уваги ступінь складності справи (малозначність спору, що містить один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (включаючи підготовку справи до розгляду, збір доказів, супроводження справи під час судового розгляду), враховуючи, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, за письмовими доказами, без проведення судового засідання та виклику сторін, з урахування ціни заявленого позову (81256,58грн), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України вирішив покласти на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7972,78грн (10% від суми присудженої до стягнення).

Керуючись статтями 12, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 126, 129, 233, 236, 238, 241, 247, 248, 251, 252, п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (вул. Польова, 97, с. Черляни, Городоцький район, Львівська область, 81500, ) до Приватного підприємства «Діалог Плюс» (вул. Рокоссовського, буд. 60, кв. 81, м. Чернігів, Чернігівська область, 14034, ) про стягнення 81256,58грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Діалог Плюс» (вул. Рокоссовського, буд. 60, кв. 81, м. Чернігів, Чернігівська область, 14034, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (вул. Польова, 97, с. Черляни, Городоцький район, Львівська область, 81500, ) 54675,01грн основного боргу, 8286,53грн пені, 10935,00грн штрафу, 3616,57грн інфляційних втрат, 2214,72грн трьох відсотків річних, 2062,48грн судового збору та 7972,78грн судових витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко