ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020м. ДніпроСправа № 904/3169/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення шкоди, завданої нестачею вантажу в сумі 4 428 грн. 36 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" шкоду, завдану недостачею вантажу, у розмірі 2 293 грн. 02 коп., відповідно до комерційного акту від 11.03.2020 № 460005/237, та у розмірі 2 135 грн. 34 коп., відповідно до комерційного акту від 11.03.2020 № 460005/238, що разом складає 4 428 грн. 36 коп. Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 936 грн. 08 коп. просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перевезення відповідачем вантажу відбулась його часткова втрата.

Ухвалою господарського суду від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами; у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Господарський суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Крім того, згідно із п. 11 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (редакція п. 4 розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України до 17.07.2020).

Надалі строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 до 24.04.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239), з 24.04.2020 до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291), з 11.05.2020 до 22.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343), з 22.05.2020 до 22.06.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392), з 22.06.2020 по 31.07.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500), з 01.08.2020 до 31.08.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641).

09.07.2020 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, зазначає, що, враховуючи положення п. 115 Статуту залізниць України, рахунок-фактура № 93133985 від 04.03.2020 не є належним доказом на підтвердження вартості вантажу, оскільки наданий не вантажовідправником (ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ"), а постачальником (ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь"). Крім того, відповідач вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та завищеною.

30.07.2020 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він заперечував проти доводів відповідача, зазначав, що поняття "відправник" в розумінні п. 115 Статуту залізниць України неможна розглядати лише як юридичну чи фізичну особу, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення і зазначається у документі на перевезення вантажу (накладній). Тобто, "відправником", в розумінні п. 115 Статуту залізниць, також може вважатись власник товару (вантажу), який безпосередньо не здійснює оформлення (передачу) вантажу до перевезення залізницею. Крім того, у документі на перевезення вантажу (накладній) не вказується вартість вантажу. При цьому, скласти та видати документи щодо підтвердження кількості і вартості відправленого залізницею вантажу може лише власник товару (вантажу), який є безпосереднім постачальником товару (вантажу) за договорами постачання. Таким чином, відправником насамперед є вантажовласник товару (вантажу), який при передачі прав власності на товар (вантаж) складає документи, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу та інші відомості про товар (вантаж). До того ж, Крім того, позивач мав безпосередні взаємовідносини лише з ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" на підставі договору від 12.11.2019 № 0103/11798/1349 щодо операцій з купівлі кам`яного вугілля. Відповідно, позивач має документи, які йому були видані постачальником - ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" (власником кам`яного вугілля). Вартість вантажу безпосередньо вказана у рахунку-фактурі № 93133985 від 04.03.2020, який використовувався при розрахунку розміру шкоди, завданої недостачею вантажу. Тому суму фактичної шкоди, заподіяної позивачеві, може бути розраховано лише на підставі вищевказаного рахунку. Вважає, що документи з господарських операцій будь-яких інших юридичних чи фізичних осіб, до яких позивач не має ніякого відношення, за якими останнім не здійснювалась оплата вартості товару (вантажу), тобто не здійснювалось фактичних витрат, не можуть бути використані для визначення фактичної шкоди. Водночас, вважає передчасними заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у поданій позовній заяві викладено лише орієнтовний розрахунок суми судових витрат.

Господарський суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, який набув чинності 17.07.2020, п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Відповідно до п. 2 розділу ІІ вказаного Закону від 18.06.2020 № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Господарський суд зазначає, що заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача в порядку ст. 184 Господарського процесуального кодексу України або клопотання про продовження строку на надання таких заперечень відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, до суду не надходили.

Отже, слід вважати, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі та надані всі наявні докази на підтвердження вимог та заперечень.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв"язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини здійснення відповідачем перевезення вантажу за залізничною накладною; наявність або відсутність вагової недостачі вантажу у вагонах; вартість вагової недостачі вантажу у вагонах; наявність або відсутність вини відповідача у виникненні вагової недостачі вантажу у вагонах та підстав для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування у даній справі, позивач надав до матеріалів справи такі докази:

- накладну № 40090797;

- комерційні акти № 460005/237 від 11.03.2020, № 460005/238 від 11.03.2020;

- копію рахунку-фактури № 93133985 від 04.03.2020;

- копію договору купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 12.11.2019 № 0103/11798/1349;

- копію Специфікації № 11 від 01.03.2020.

Так, судом встановлено, що 12.11.2019 між Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" (покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (постачальник) укладено договір купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 0103/11798/1349 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору постачальник зобов"язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (далі - ресурси) на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 4.1. договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, зазначених у Специфікаціях, та включають в себе усі податки, збори й інші обов"язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов"язані з поставкою ресурсів.

За умовами п. 1 Специфікації № 11 від 01.03.2020 до договору постачальник зобов"язався поставити покупцю 6 818,231 (+/-10%) мт середньолетючого коксівного вугілля RES концентрат К (0-50) RES Coal LLC, виробник: Аффілійовані підрозділи ТОВ "РЕС Коул", країна походження США.

Відповідно до накладної № 40090797 залізниця прийняла у ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на станції Чорноморськ-Порт-експорт Одеської залізниці концентрат вугільний (далі - кам"яне вугілля) у вагонах, у т.ч. вагони № 55022099 та № 61297206, для перевезення і зобов"язалась доставити його на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, одержувач - Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс".

11.03.2020 на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 460005/237 про наявність виїмки та недостачі вантажу у вагоні № 55022099.

Так, у комерційному акті зафіксовано, що вагон № 55022099, вантажопідйомністю 70,0 т, прибув поїздом № 2461. Вагон у технічному відношенні справний.

У розділі "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) комерційного акту зазначено: "На підставі акту загальної форми № 41557 від 09.03.2020 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, що прибув по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту, комісією у складі: приймальник поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальник заводу ОСОБА_2 , слідчий Заводського ВП Будей В.О., у присутності заступника начальника станції ОСОБА_3 , зі зважуванням вагону на справних електронних вагах "ПАТ ЗМК "Запоріжсталь" зав. № 48240714, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під № 0183, огляд-перевірка 18.12.2019. За документом значиться 5 напіввагонів, загальною масою 324550 кг, у вагоні № 55022099 значиться: тара перевірена 21 750 кг, нетто 64 050 кг. Фактично виявилось брутто 84 650 кг, тара з документу 21 750 кг, нетто 62 900 кг, що менше документу на 1 150 кг. У комерційному відношенні навантаження нижче рівня бортів на 20-40 см, нерівномірне з торцевими скосами. Вантаж маркований вапном, що відповідає перевізному документу. Порушене маркування, праворуч над 1-2 люками виїмка довжиною 200 см, шириною 100-240 см, глибиною 40-50 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. У технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній" (а.с. 13, 14).

Крім того, 11.03.2020 на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 460005/238 про наявність виїмки та недостачі вантажу у вагоні № 61297206.

Так, у комерційному акті зафіксовано, що вагон № 61297206, вантажопідйомністю 70,0 т, прибув поїздом № 2461. Вагон у технічному відношенні справний.

У розділі "Д" (Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) комерційного акту зазначено: "На підставі акту загальної форми № 41556 від 09.03.2020 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, що прибув по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту, комісією у складі: приймальник поїздів ОСОБА_1 , прийомоздавальник заводу ОСОБА_2 , слідчий Заводського ВП Будей В.О., у присутності заступника начальника станції ОСОБА_3 , зі зважуванням вагону на справних електронних вагах "ПАТ ЗМК "Запоріжсталь" зав. № 48240714, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під № 0183, огляд-перевірка 18.12.2019. За документом значиться 5 напіввагонів, загальною масою 324550 кг, у вагоні № 61297206 значиться: тара перевірена 22 750 кг, нетто 62650 кг. Фактично виявилось брутто 84 300 кг, тара з документу 22 750 кг, нетто 61 550 кг, що менше документу на 1 100 кг. У комерційному відношенні навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 20-40 см, нерівномірне з торцевими скосами. Вантаж маркований вапном, що відповідає перевізному документу. Порушене маркування над 7-ми люками виїмка довжиною 130-150 см, шириною 280 см, глибиною 40-50 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. У технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній" (а.с. 15, 16).

Загальна вартість недостачі, виявленої у вищезазначених вагонах, згідно з розрахунком позивача, складає 4 428 грн. 36 коп.

Позивач розрахував вартість недостачі вантажу з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, для мінерального палива складає 1% маси, зазначеної в перевізних документах, та просить стягнути її з відповідача, що і є причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 статті 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (частини 2, 3 статті 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Абзац 2 частини 1 пункту 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, (далі - Статут) визначає, що вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення; вантажоодержувач (одержувач вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За приписами п. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність відомостей, внесених до накладної, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними в накладній.

Згідно з п.п. 110, 111, 113 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу (абз. 3 та 4 п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення).

Залізниця прийняла вагони № 55022099 та № 61297206 без будь-яких зауважень щодо повноти завантаження, його технічного стану. Наведене свідчить, що на момент передачі вказаних вагонів з вантажем залізниці до перевезення були відсутні будь-які зазори, нещільності тощо, що могли привести до втрати вантажу при перевезенні.

За вказаних обставин, відповідальність за втрату вантажу під час перевезення слід покласти на залізницю.

Так, пунктом 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема обставин невідповідності маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України. Зокрема, даною нормою передбачено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У разі втрати або нестачі вантажу за заподіяну при перевезенні шкоду перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає (ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Частиною 1 пункту 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, передбачено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: при перевезенні мінерального палива. Для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки, норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються від маси нетто.

Оскільки вантаж - вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті, є мінеральним твердим паливом, тому норма недостачі становить 1% маси, зазначеної у перевізних документах.

З урахуванням норми природної втрати під час перевезення, загальна недостача партії вугілля у вагоні № 55022099 складає 509,50 кг, вартістю 2 293 грн. 02 коп., у т.ч. 1 150 кг (виявлена недостача) - 640,50 кг (норма недостачі) = 509,50 кг.

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає: 3 754 грн. 12 коп. (ціна за тонну, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 93133985 від 04.03.2020) х 0,509 т (розмір недостачі) = 1 910 грн. 85 коп. (вартість недостачі без ПДВ);

1 910 грн. 85 коп. (вартість недостачі без ПДВ) + 382 грн. 17 коп. (ПДВ) = 2 293 грн. 02 коп. (вартість недостачі з ПДВ).

З урахуванням норми природної втрати під час перевезення, загальна недостача партії вугілля у вагоні № 61297206 складає 473,50 кг, загальною вартістю 2 135 грн. 34 коп., у т.ч. 1 100 кг (виявлена недостача) - 626,50 кг (норма недостачі) = 473,50 кг.

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає: 3 754 грн. 12 коп. (ціна за тонну, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 93133985 від 04.03.2020) х 0,474 т (розмір недостачі) = 1 779 грн. 45 коп. (вартість недостачі без ПДВ);

1 779 грн. 45 коп. (вартість недостачі без ПДВ) + 355 грн. 89 коп. (ПДВ) = 2 135 грн. 34 коп. (вартість недостачі з ПДВ).

Загальна вартість недостачі, виявленої у вищезазначених вагонах, з урахуванням норми природної втрати, складає 4 428 грн. 36 коп.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до наявних у матеріалах справи документів вантаж був відправлений у належній кількості, однак при прибутті вантажу комерційними актами встановлена недостача такого вантажу.

Враховуючи те, що вантаж був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень, відповідальність за недостачу, що утворилась під час перевезення, покладається на перевізника у розмірі фактичної втрати. Перевізник не забезпечив збереження вантажу на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідач, в порушення ст. ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не довів обставин, які звільняють його від відповідальності за недостачу вантажу.

Згідно з п. 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості недостачі вантажу у розмірі 4 428 грн. 36 коп. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо відсутності належного доказу вартості втраченого вантажу та неналежність рахунку-фактури № 93133985 від 04.03.2020, виданого ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", судом відхиляються з огляду на таке.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 130 Статуту одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу, за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 6 Статуту вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Тобто, у документі на перевезення вантажу (накладній) зазначається саме вантажовідправник. При цьому, вантажовідправником може бути як безпосередній вантажовласник, так і будь-який інший відправник вантажу. Поняття постачальника та вантажовідправника не є тотожними.

Відповідно до п. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. В цьому пункті не зазначено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника. У залізничній накладній не вказується вартість вантажу.

Постачальником вантажу є ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" на підставі укладеного з позивачем договору від 12.11.2019 № 0103/11798/1349.

Тому рахунок-фактура № 93133985 від 04.03.2020 є належним доказом на підтвердження вартості вантажу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Водночас, господарський суд констатує, що доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, вимогу про розподіл яких викладено в прохальній частині позовної заяви, позивачем на дату ухвалення рішення у справі не надано, у зв`язку із чим не надає оцінку обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу в сумі 3 936 грн. 08 коп., зазначену у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення шкоди, завданої нестачею вантажу в сумі 4 428 грн. 36 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108, код ЄДРПОУ ВП: 40081237) на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) шкоду, завдану недостачею вантажу, у розмірі 4 428 грн. 36 коп. (чотири тисячі чотириста двадцять вісім грн. 36 коп.) та 2 102 грн. 00 коп. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 18.08.2020

Суддя І.А. Рудь