ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.08.2020 Справа № 905/1010/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «Авідіївський коксохімічний завод», м. Авдіївка Донецької області,

про стягнення штрафу в сумі 39 080, 00 грн.

Без виклику представників сторін

Суть справи:

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця", звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авідіївський коксохімічний завод" про стягнення штрафу у розмірі 39 080, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що вагон № 67867242 прибув з вантажем на станцію Чаплине Придніпровської залізниці з перевищенням маси, зазначеної в накладній, що підтверджено складеним цією ж станцією комерційним актом № 454201/126/22 від 04.12.2019р., в якому зазначено про неправильно визначення маси вантажу у накладній.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 2 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24 липня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 11/10/642 від 16.07.2020р., за змістом якого останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що при прийнятті до перевезення вантажу залізниця не заперечувала проти вказаної в залізничній накладній маси. Крім того, позивачем не надано доказів, що у даному випадку неправильне зазначення маси вантажу призвело до заподіяння збитків або інших негативних наслідків залізниці, а тому відповідач просить суд зменшити розмір штрафу за неправильно зазначення маси вантажу до 1 провізної плати.

27 липня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву відповідачем, заперечує в повному обсязі з огляду на те, що відповідно до п.3.19 Роз`яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2009р. залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником у залізничній накладній, але не зобов`язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезень, крім того маса вантажу зазначалась без участі працівників залізниці, а сам вантаж було прийнято лише шляхом візуального огляду, тому залізниця не могла знати про невідповідність маси вантажу, а тому вантаж відправнику не повертався та не переоформлялися нові перевізні документи. Таким чином, позивач наполягає на безпідставності заперечень відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що якщо судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Учасники скористалися правами, наданими ГПК України шляхом подання відзову та відповіді на відзив.

Таким чином, суд враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, наявність в матеріалах справи візову та відповіді на відзив, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

У 23 листопада 2019 року зі станції Авдіївка Донецької залізниці на станцію Порт - Велике Запоріжжя Придніпровської залізниці відповідач згідно залізничної накладної №52696457 у вагоні № 67867242 відправив вантаж - горішок коксовий 10-25, вологий.

При оформленні залізничної накладної №52696457 у вагоні №67867242 відповідачем вказано масу вантажу - 41 050 кг.

Як свідчить розділ 23 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена на вагонних вагах відправником.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена підписом представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить підпис працівника станції відправлення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як визначено ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Враховуючи викладене, приписи статей 11 ЦК України та 174 ГК України, накладна є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.

П.1.1. Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Виходячи з інформації, наведеної у п. 55 спірної накладної, відповідач підтвердив правильність внесених ним відомостей.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. За інформацією, наведеною відповідачем у накладній, вантаж був розміщений у вагоні.

Таким чином, при прийнятті вантажу до перевезення у позивача був відсутній обов`язок перевіряти його масу.

Як свідчать матеріали справи, на станції Чаплине Придніпровської залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагоні № 67867242 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт № 454201/126/22 від 04.12.2019 року.

Із зазначеного акту вбачається, що на станції Чаплине Придніпровської залізниці позивачем було проведено контрольне зважування вагону та встановлено, що при зважуванні вагону на справних 150-тонних вагонних вагах (держповірка ваг 16.09.2019р. станом на день проведення перевірки), виявилося, що вага брутто - 60 500 кг, тара за документом - 22 200 кг, вага нетто - 38 300 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2 750 кг.

На акті також мається відмітка станції призначення Чаплине, з якої вбачається, що під час перевірки цього вантажу розбіжностей проти інформації зазначеної в акті не виявлено. Акт підписано начальником станції, начальником вантажного району та працівником станції.

4 грудня 2019 року аналогічні за змістом складений та підписаний акт загальної форми № 271.

Згідно із п. 24 Статуту залізниці вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Позивачем до стягнення заявлений штраф у розмірі 39 080, 00 грн. (7 816, 00 грн. Х 5), що відповідає приписам наведених вище норм.

Відповідач заперечував проти заявленого штрафу, наголошуючи на тому, що під час прийняття вантажу залізниця проти визначеної відправником ваги не заперечувала, вантаж було прийнято до перевезення без зауважень, а тому, в порядку статті 110 Статуту залізниць України відповідальність за збереження вантажу покладено саме на залізницю.

Суд погоджується зі змістом статті 110 Статуту залізниць України, що покладає відповідальність за збереження вантажу саме на перевізника.

Але відповідачем не було надано доказів того, що маса вантажу змінилася внаслідок його втрати, до того , як свідчать комерційний акт та акт загальної форми маркування вантажу не пошкоджено, виїмок та поглиблень не має.

Так в комерційному акті № 4543201/126/22 від 04.12.2019р. вказане на те, що не було встановлено будь-яких пошкоджень або інших відомостей, що свідчили б про крадіжку вантажу саме під час його перевезення.

Таким чином, виходячи з того, що у даному випадку відсутні будь-які відомості про пошкодження маркування, пломб вагону, а також враховуючи те, що залізниця під час прийняття вантажу до перевезення має право, але не зобов`язана зважувати отриманий нею вантаж для подальшого перевезення, суд вважає позовні вимоги залізниці обгрнутованими.

Відповідач надав клопотання про зменшення суми штрафу до однієї провізної плати. В обґрунтування клопотання відповідач посилається на ведення ним господарської діяльності на території, де здійснюється антитерористична операція (м. Авдіївка). Крім того, відповідач вважає, що ним не було завдано реальних збитків залізниці, а тому, просить суд зменшити розмір штрафу в порядку статті 233 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

З цього приводу суд зазначає, що, як було вказано вище, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Таким чином, звертаючись до суду з позовом про стягнення штрафу за неправильно визначену масу вантажу, залізниці достатньо надати суду докази факту такої невідповідності. Що і зробив позивач, звертаючись до суду з позовом. В розрізі цієї справи в процесуальні обов`язки позивача входить доведення зазначених обставин, без необхідності доведення збитків.

Проте, звертаючись з клопотанням про зменшення суми штрафу за ст. 233 ГК України, саме відповідач повинен довести наявності обставин, які зумовлюють застосування зазначеної норми. В цьому полягає реалізація принципу змагальності сторін, який закріплений, у тому числі, в ст. 74 ГПК України, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, заявляючи про відсутність збитків від неправильно визначеної маси вантажу в накладної, саме відповідач повинен це довести, оскільки саме він посилається на цю обставину.

У даному випадку суд позбавлений права самостійно, без належних доказів робити висновки щодо наявності або відсутності збитків та застосовувати ст. 233 ГК України.

До того ж, суд, застосовуючи ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості правових висновків Верховного Суду, в розгляді клопотання відповідача про зменшення суми штрафу зорієнтований на висновки, зроблені у Постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, за якими у даному випадку санкція не є договірною, а випливає з зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу, який підлягає сплаті незалежно від збитків, що унеможливлює зменшення штрафу за ст.233 ГК України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачем вимог та задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Авідіївський коксохімічний завод» про стягнення штрафу у розмірі 39 080, 00 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авідіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1, ) на користь Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) суму штрафу у розмірі 39 080, 00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102, 00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом десяти днів з моменту її підписання, в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2020р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).