ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

17 серпня 2020 року Справа № 926/787/20

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. при помічниці судді, який виконує обов`язки секретаря судового засідання Попової К.Г. розглянувши справу № 926/787/20

За позовом Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" (01032, м.Київ, вул. С.Петлюри, буд. 30)

До відповідача Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Про стягнення заборгованості за кредитним договором № ID5631012 від 21.11.2018 року в сумі 199584,66 грн

За участю представників:

Від позивача - не з`явився

Від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Онещук Альони Ігорівни про стягнення заборгованості за кредитним договором №ID5631012 від 21.11.2018 року в сумі 199584,66 грн, з яких 166746,08 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,08 грн заборгованість по відсотках, 20500,00 грн заборгованість по комісії банку, 10442,00 грн заборгованість по пені та 1896,35 грн штрафу.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву (вх.№788) про забезпечення позову, в якій просить прийняти заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею - 49,00 кв.м., житлової - 27,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України шляхом тимчасової відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Витягом з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020 року позовну заяву разом із заявою про забезпечення позову передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 09.04.2020 року відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" про забезпечення позову від 09.04.2020 року за вх.№788.

Ухвалою суду від 10.04.2020 року позовну заяву Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

04.05.2020 року на адресу Господарського суду Чернівецької області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№951).

Разом із заявою про виправлення недоліків позивачем подано заяву про заміну неналежного відповідача на правонаступника (вх.№954), в якій заначив, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Фізична особа ОСОБА_1 28.11.2018 року припинила свою підприємницьку діяльність, а тому останній просить суд замінити відповідача Фізичну особу-підприємця Онещук Альону Ігорівну на правонаступника Фізичну особу ОСОБА_1 , а відтак позивач просить стягнути з даної фізичної особи заборгованості за кредитним договором №ID5631012 від 21.11.2018 року в сумі 199584,66 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21.11.2018 року фізичною особою-підприємцем Онещук А.І. було підписано заяву-договір №ID5631012 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів АТ "ТАСКОМБАНК", відповідно до умов якого банк надав підприємцеві кредит у сумі 200000,00 грн із терміном погашення не пізніше 21.11.2020 року, а останній взяв на себе зобов`язання погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору, проте ФОП Онещук А.І. умови договору не виконала, що призвело до виникнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 166746,08 грн, 0,08 грн заборгованості по відсотках, 20500,00 грн заборгованості по комісії банку, 10442,00 грн заборгованості по пені за період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року, 1896,35 грн штрафу за період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року.

Враховуючи, що згідно витягу з ЄДРПОУ фізична особа-підприємець Онещук Альона Ігорівна припинила статус суб`єкта підприємництва з 28.11.2018 року, позивач просить у відповідності до вимог чинного законодавства стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок порушення кредитного договору, укладеного з підприємцем, з правонаступника фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.05.2020 року Господарський суд Чернівецької області звернувся із запитом до Управління ДМС у Чернівецькій області щодо доступу до персональних даних фізичної особи - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та зобов`язав його надати інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

20.05.2020 року судом отримано лист від Управління ДМС у Чернівецькій області (вх.№1484) згідно якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженка міста Ужгород Закарпатської області зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 21.05.2020 року позовну заяву Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" прийнято та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 10.06.2020 року.

10.06.2020 року від уповноваженого представника позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання (вх.№1211) про відкладення розгляду справи у зв`язку у зв`язку з запровадженням на всій території України карантинних обмежень.

Ухвалою суду від 10.06.2020 року відкладено розгляд справи на 30.06.2020 року, а також здійснено повідомлення відповідача про розгляд даної справи - шляхом офіційного оприлюднення оголошення у справі на офіційному веб-сайті судової влади України.

23.06.2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання (вх.№1847) про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року у зв`язку із неявкою сторін відкладено розгляд справи на 03.08.2020 року.

18.06.2020 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленогоКабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ (далі - Закон №731-ІХ), яким процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540 - ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Враховуючи той факт, що на дату призначеного судового засідання 03.08.2020 року, строк на вчинення відповідних процесуальних дій у відповідності до Закону №731-ІХ не сплив, з урахуванням вказаного Закону, суд ухвалою суду від 03.08.2020 року відклав судове засідання на 17.08.2020 року.

14.08.2020 року від позивача надійшло клопотання (вх.№2405) про долучення до справи додаткових доказів, а саме останній просить долучити виправлену позовну заяву та копію витягу з "Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" введених в дію з 19.03.2018 року.

Позивач в судове засідання, 17.08.2020 року не з`явився, при цьому слід відмітити, що в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі (вх.№2284).

Відповідач у судове засідання 17.08.2020 року (в черговий раз) не з`явився, причини не з`явлення суду не повідомив, при цьому судом встановлено, що ухвали суду були направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на його адресу: АДРЕСА_2 . Вся судова кореспонденція по даній справі була надіслана за вищезазначеною адресою та ухвала про відкриття провадження у справі була вручена адресату. Ухвали суду від 10.06.2020 року, від 30.06.2020 року, від 03.08.2020 року на адресу суду не повернулись.

Окрім того, у зв`язку з систематичним нез`явленням представника відповідача до суду, його неодноразово було повідомлено також через офіційний сайт Господарського суду Чернівецької області.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 року №270, поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставці до дому (п. 92. правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою "Судова повістка", які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення закінчення встановленого строку зберігання, суперечить вимогам правил, та фактично відповідає причині повернення у зв`язку з відсутністю адресата.

Аналізуючи зазначені вище положення правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судових рішень із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання зокрема відзиву на позов, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2018 року у справі № 916/3188/16.

Окрім того, суд наголошує, що відповідач неодноразово був повідомлений про час і місце судових засідань шляхом офіційного оприлюднення оголошення у справі на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. При цьому, неотримання адресатом кореспонденції від судового органу є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу (надалі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З метою розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представників сторін та за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

В С Т А Н О В И В :

21 листопада 2018 року між акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" (позивач) та фізичною особою - підприємцем Онещук Альоною Ігорівною (позичальник - відповідач) укладено кредитний договір № ID5631012 (далі - договір), відповідно до п. 1.1-1.2 якого, за умови наявності вільних коштів Банк зобов`язується надати Позичальникові Кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору. Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі Кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "ТАСКОМБАНК" з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Позичальника, та на придбання основних засобів та інших інвестицій в бізнес (т.1 а.с.13-14).

Згідно з п. 2.1-2.6 договору сторонами обумовлено, що розмір Кредиту: 200 000,00 (двісті тисяч грн. 00 коп.). Валюта Кредиту: гривня. Вартість кредиту: розмір процентної ставки за користування Кредитом: 0,0001% річних; розмір комісійної винагороди: 1,75% від суми виданого кредиту (щомісячно). Тип процентної ставки: фіксована. Терміни і порядок погашення Кредиту: згідно графіку погашення Кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього Договору. Термін повернення Кредиту: 21.11.2020р.

Відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком №1 до договору сума платежу за кредитом щомісяця становить 11834,02 грн, з яких: 8 334,00 грн - основна заборгованість за кредитом; 3500,00 грн - комісія за управління кредитом. Крім того, у додатку визначені проценти за користування кредитом (т.1 а.с.15).

Заяву підписано 21.11.2018 року із використанням електронного цифрового підпису: з одного боку АТ "ТАСКОМБАНК" та з іншого - ФОП Онещук А.І. (т.1 а.с.16).

Цей договір, правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" та Цінові параметри продукту є кредитним договором. Крім цього вказаний договір є договором приєднання у визначенні статті 634 Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим: умови цього договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому. Підписання договору є підтверженням наміру позичальника укласти кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладення договору (п.4.1-4.3 договору).

Відповідно до пункту 18.1.13 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в акціонерному товаристві "ТАСКОМБАНК" (продукт: кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес) при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до цих правил (у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт банк/інтернет клієнт банк «ТАС24/БІЗНЕС» або у формі обміну паперовою/електронною інформацією, або в будь якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ФОП Онещук А.І., 21.11.2018 року їй було надано кредитні кошти у розмірі 200000,00 грн, які остання зобов`язувалася повернути банку згідно графіку погашення кредиту.

Водночас, згідно вказаної виписки, відповідач частково здійснював погашення кредиту, однак з порушенням строків визначених графіком погашення кредиту.

У зв`язку з систематичним порушенням відповідачем умов договору, а саме порушення строків погашення кредиту, визначених відповідним графіком, позивач звернувся до відповідача з відповідним повідомленням-вимогою від 10.12.2019 року, в якій позивач вимагав від відповідача, у зв`язку з порушенням строків погашення кредиту, дострокового повернення кредитних коштів, з урахуванням відповідних комісій та нарахованих штрафних санкції згідно договору.

Враховуючи, що відповідач не виконав вимогу позивача про сплату коштів, останній звернувся із позовом про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 199584,66 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 166746,08 грн, 0,08 грн - заборгованість по відсотках, заборгованість за комісією - 20500,00 грн, заборгованість по пені (на суму простроченої заборгованості за період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року) в розмірі 10442,15 грн та 1896,35 грн штраф (за період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України ч. 1 ст. 175 (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Як вбачається із змісту договору, останній підписаний за допомогою електронного цифрового підпису з одного боку АТ "ТАСКОМБАНК" та з іншого - ФОП Онещук Альоною Ігорівною.

Відповідно до п.п. 8, 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Згідно ч. 4 ст. ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про електронні довірчі послуги" передбачено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях не повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в інформаційних системах, в яких здійснюється обробка таких електронних даних, можуть здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без отримання таких послуг, за умови попередньої домовленості між учасниками взаємодії щодо порядку електронної ідентифікації учасників таких правових відносин.

Проаналізувавши зазначене та наданий позивачем витяг з он-лайн сервісу перевірки кваліфікованого електронного підпису (т.1 а.с.16), суд дійшов висновку, що сторонами підписано відповідний кредитний договір із дотриманням вищевказаних положень Закону, а тому є таким, що укладений у письмовій формі. Доказів протилежного учасниками справи суду подано не було.

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Онещук Альона Ігорівна 28.11.2018 року припинила статус підприємництва.

Враховуючи, що після укладення кредитного договору (21.11.2018 року) фізична особа-підприємець припинила свій статус підприємця, її зобов`язання за укладеним договором не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, а тому позивач звернувся із позовними вимогами саме до фізичної особи ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №910/16713/15.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою договір (заява) є змішаним, оскільки у ньому містяться елементи кредитного договору та договору приєднання, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17; у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 916/548/19).

Так, із змісту договору вбачається, що при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови договору, а саме: сума кредитних коштів, які надаються відповідачу, строк їх повернення, домовленість про сплату процентів та комісійної винагороди, а також відповідальність за порушення строків погашення кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 21.11.2018 року виконав взяті на себе договірні зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 200000,00 грн, що підтверджується відповідною банківською випискою. Доказів протилежного учасниками справи суду подано не було.

Водночас, як зазначалось вище, у п. 2.5 договору позивач та відповідач домовились, що погашення кредиту здійснюється згідно графіку погашення кредиту, зазначеного у додатку №1 до договору.

Проаналізувавши зазначене та відповідний додаток, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами до 21-го числа (включно) кожного місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як зазначалось вище, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів виконав лише частково.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного погашення кредиту відповідачем.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем згідно графіку погашення кредиту та у порядку і строки визначені договором, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо погашення 166746,08 грн по тілу кредиту, а також щодо погашення 0,08 грн по відсотках та 20500,00 грн по комісії.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що відповідач допустив прострочення строків погашення відповідного кредиту, суд дійшов висновку, що у позивача наявне право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, а відтак позовні вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 166746,08 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 0,08 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як зазначалось вище, у пп. 2.3.1 п. 2.3 та п. 2.5 Кредитного договору сторони погодили розмір процентної ставки за користуванням кредиту - 0,0001% річних, яка повинна сплачуватись щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів позивальнику.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредитні кошти 21.11.2018 року, а відтак, відповідач зобов`язаний сплачувати проценти до 21-го числа (включно) кожного місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок відсотків (т.1 а.с.50-53) у розмірі 0,08 грн, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача комісійну винагороду у розмірі 20500,00 грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (абз. 1 ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Як зазначалось вище, у пп. 2.3.2 п. 2.3 Кредитного договору сторони домовились про сплату відповідачем-1 позивачу комісійної винагороди у розмірі 1,75% від суми виданого кредиту (щомісячно).

Так, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок наявної у відповідачів заборгованості з комісійної винагороди (т.1 а.с. 50-53) у розмірі 20500,00 грн, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 10442,00 грн, з яких: 0,01 грн - пеня, нарахована на заборгованість по відсоткам; 9273,26 грн - пеня нарахована на основну заборгованість за Кредитним договором; 1168,88 грн - пеня, нарахована на заборгованість по комісії. Зазначені штрафні санкції позивач обраховує у період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у п. 3.3 Кредитного договору, сторони погодили, що у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань при реалізації права банку, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, нарахованої за невчасне виконання відповідачем зобов`язань по Кредитному договору зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі 0,01 грн за період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року, суд вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, нарахованої на суму основної заборгованості у розмірі 9273,26 грн за період з 06.09.2019 року по 06.03.2020 року, за допомогою програми "ipLex", суд вважає його арифметично неправильним, оскільки позивачем здійснювалось нарахування пені не на окремі прострочені платежі у розмірі 8334,00 грн, а на суму заборгованості за наростаючим підсумком, а відтак розмір пені становить 3411,46 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені по тілу кредиту у розмірі 5861,80 грн (9273,26 грн - 3411,46 грн) задоволенню не підлягають.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, нарахованої за невчасне виконання відповідачем зобов`язань по договору зі сплати комісійної винагороди, у розмірі 1168,88 грн, суд вважає його арифметично неправильним, оскільки позивачем здійснювалось нарахування пені не на окремі прострочені платежі у розмірі 3500,00 грн, а на суму відповідної заборгованості за наростаючим підсумком.

Проте, у перерахунку, зазначена сума становить значно більший розмір, ніж заявляє позивач, а тому ураховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає пеня саме у розмірі 1168,88 грн.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 1896,35 грн, при цьому слід відмітити, що позивач жодним чином не обґрунтовує нарахування такого штрафу. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивачем не було подано до суду доказів, у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, того, що Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Кредитний договір. Крім того, позивачем також не було подано доказів того, що вказані Правила на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили положення щодо сплати штрафу.

При цьому, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни у Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК" .

Крім того, суд зазначає, що визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 916/2755/18).

Проаналізувавши зазначене, суд вважає, що ті Правила, які були надані АТ "ТАСКОМБАНК", та які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.11.2018 року шляхом підписання заяви-договору ID5631012 про приєднання до правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК".

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а відтак сума штрафу заявлена позивачем в сумі 1896,35 грн задоволенню не підлягає.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 166746,08 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,08 грн заборгованість по відсотках, 20500,00 грн заборгованість по комісії банку, пеню в сумі 4580,35 грн. В частині стягнення пені в сумі 5861,80 грн та в стягненні штрафу в сумі 1896,35 грн позивачу слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 73-79, 86, 129, 222, 232, 233, 236-238, 240-241, 247-248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" (01032, м.Київ, вул. С.Петлюри, буд. 30) до Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № ID5631012 від 21.11.2018 року в сумі 199584,66 грн - задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" (01032, м.Київ, вул. С.Петлюри, буд. 30) заборгованість за кредитним договором № ID5631012 від 21.11.2018 року в сумі 191826,51 грн, з яких: 166746,08 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,08 грн заборгованість по відсотках, 20500,00 грн заборгованість по комісії банку, 4580,35 грн заборгованість по пені та 2877,31 грн судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресую: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено та підписано 19.08.2020 року

Суддя С.М. Гушилик