УХВАЛА

27 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 903/867/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т.Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

на рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у справі

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

до Ківерцівської районної ради

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2020 Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру, Позивач) звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2020 зазначену касаційну скаргу залишено без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки скаржником не було надано докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також обґрунтування того, у чому саме полягає неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права з відповідним обґрунтуванням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга; надано скаржнику строк для усунення недоліків до 03.08.2020.

03.08.2020 ГУ Держгеокадастру на виконання вимог ухвали суду направило пояснення з доданими до нього копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 1 арк., в 1 прим., платіжним дорученням від 24.06.2020 №589 про сплату судового збору у розмірі 3 842,00 грн на 1 арк. в 1 прим., що надійшли на адресу Суду 10.08.2020.

Скаржник вказав, що судами попередніх інстанцій не застовано до спірних правовідносин нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, а саме Національне положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, відповідно до пункту 1 якого баланс (звіт про фінансовий стан) підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов?язання і власний капітал; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому. На думку скаржника, таким чином, судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення, які є необґрунтованими та прийнятими з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного з?ясування фактичних обставин справи, зокрема, в рішенні без посилання на будь-який нормативно-правовий акт вказують на те, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (позивача) не є ознакою його права власності; баланс і власність це різні поняття; баланс є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства. Наведене є підставою для скасування судових рішень в порядку статті 311 ГПК України.

Втім, звертаючись із заявою на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції, скаржник не зазначив обґрунтування того, у чому саме полягає неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій з відповідним обґрунтуванням передбачених частиною другою підстав касаційного оскарження судових рішень як передбачено пунктом 5 частини другої статті 290, частиною другою статті 287 ГПК України.

Отже скаржник не усунув зазначені в ухвалі Верховного Суду від 30.06.2020 недоліки у встановлений строк.

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно з частиною четвертою статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Частиною п`ятою статті 292 ГПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене, оскільки скаржник не усунув недоліки, зазначені в ухвалі Суду від 30.06.2020 в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у встановлений строк, касаційна скарга ГУ Держгеокадастру на рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у цій справі підлягає поверненню.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у справі № 903/867/19 повернути скаржнику.

2. Надіслати Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області копію ухвали, копії касаційної скарги та пояснення щодо усунення недоліків разом з оригіналами доданих до них матеріалами на 21 арк., в тому числі оригінал платіжного доручення від 24.06.2020 № 589 про сплату судового збору в сумі 3 842,00 грн; оригінал касаційної скарги та пояснення залишаються в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак