номер провадження справи 26/24/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 Справа № 908/794/19 (905/1646/17)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідачів: 1/ Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком", код з ЄДР 31304435 (вул. Маяковського, 11, м. Запоріжжя, 69035)

2/ Фізичної особи-підприємця Іванченко Ірини Валеріївни, номер запису про проведення державної реєстрації 0034871 ( АДРЕСА_2 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна (03035, м. Київ, вул. Урицького, 40)

про визнання договору недійсним

поданої в межах справи № 908/794/19

Кредитор: ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком", код з ЄДР 31304435 (вул. Маяковського, 11, м. Запоріжжя, 69035)

Розпорядник майна - Міщенко Я.О.

Представники сторін:

Від позивача - Жигун С.С .

Від відповідачыв 1 - Щаслива М.О.

2. Гришин С.В .

Вільні слухачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.07.2017 року відкрито провадження у справі №905/1646/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року.

16.04.2019 року Господарським судом Запорізької області відкрито провадження у справі №908/794/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» (Код ), адреса: 69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Маяковського, буд. 11.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.12.2019 року клопотання позивача задоволено та передано матеріали справи №905/1646/17 за виключною підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.01.2020 відкрито провадження у справі № 908/794/19 (905/1646/17) з розгляду даної позовної заяви, а ежах справи № 908/794/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком". Розгляд позовної заяви здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.02.2020 о 10-15.

Ухвалою від 04.02.2020 підготовче засідання відкладено на 05.03.2020 о 10-00.

Ухвалою від 05.03.2020 відкладено підготовче засідання на 24.03.2020 о 12-00.

Ухвалою від 24.03.2020 відкладено підготовче засідання на 07.04.2020 об 11-00.

Ухвалою від 07.04.2020 підготовче засідання відкладено на 28.04.2020 о 12-00.

Ухвалою від 28.04.2020 підготовче засідання відкладено на 07.05.2020 об 11-00.

Ухвалою від 07.05.2020 підготовче засідання відкладено на 19.05.2020 о 10-30.

Ухвалою від 19.05.2020 підготовче засідання відкладено на 02.06.2020 о 10-45.

Ухвалою від 02.06.2020 підготовче засідання відкладено на 16.06.2020 об 11-00.

Ухвалою від 16.06.2020 підготовче засідання відкладено на 25.06.2020 об 11-00.

Ухвалою від 25.06.2020 підготовче засідання відкладено на 06.07.2020 о 15-00.

Ухвалою суду від 06.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.07.2020 об 11-00.

Ухвалою від 22.07.2020 судове засідання відкладено на 04.08.2020 об 11-00.

Ухвалою від 04.08.2020 судове засідання відкладено на 11.08.2020 об 11-00.

Ухвалою суду від 06.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.07.2020 об 11-00.

Ухвалою від 22.07.2020 судове засідання відкладено на 04.08.2020 об 11-00.

Ухвалою від 04.08.2020 судове засідання відкладено на 11.08.2020 об 11-00.

У судовому засіданнні 11.08.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 є колишнім засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», вихід якого зі складу засновників товариства був затверджений протоколом № 27 Позачергових зборів учасників від 21.11.2014 року.

Зазначає, що протоколом № 27 Позачергових зборів учасників від 21.11.2014 року товариство також взяло на себе зобов`язання здійснити розрахунки з ОСОБА_1 у зв`язку із його виходом із Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» у порядку, передбаченому ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», а саме: після затвердження звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» за 2014 рік і в строк до 12 місяців із дня виходу. Після затвердження звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» за 2014 рік, а також складення балансу Товариства на дату виходу ОСОБА_1 із Товариства, визначити розмір зобов`язання та форму розрахунків із ним - виділити та повернути належну ОСОБА_1 частину майна товариства в натурі, а у разі неможливості виділення в натурі повністю чи частково, виплатити належну частку у грошовій та натуральній формі або повністю у грошовому еквіваленті.

Як вказує Позивач, основним активом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» було нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ), загальною площею 1 694, 8 кв.м., тож укладаючи в період проведення розрахунку з засновником, договір про відчудження за заниженою ціною нежилих приміщень - сторони договору зловживали своїм правом, вчинили дії з метою виведення майна з власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком». Метою виведення майна було уникнення розрахунків із колишнім засновником товариства.

Позивач також вважає, що спірний договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року серія та номер: 1103, має також і ознаки фіктивного правочину, оскільки крім того, що укладення спірного договору мало на меті ухилення від виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» перед ОСОБА_1 , також договір купівлі-продажу не мав мети створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

В обґрунтування свого позову посилається на частину 1 статті 203 ЦК України, яка говорить, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, з урахуванням поданої позивачем заяви про зміну підстав позову, останній в обґрунтування свого позову посилається на загальні засади цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимість зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послався на статтю 234 ЦК України та статтею 228 ЦК України.

Позовна заява направлена на усунення несприятливих наслідків для позивача, які полягають в незаконному усуненні позивача від отримання у власність його частки в майні товариства. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» відчужуючи спірне майно діяло недобросовісно, несправедливо, зловживаючи своїми правами після виходу позивача зі складу засновників. Його дії були спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав на отримання частки майна товариства.

До суду надійшов відзив відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», за змістом якого він вказує, що договір купівлі-продажу від 09.10.2015 року укладено майже через рік після виходу ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, а отже він ніяким чином не впливає на майнові права чи інтереси ОСОБА_1 та відповідно не порушує їх.

Відповідач - 1 зазначає, що при укладенні оскаржуваного договору сторонами не було порушено жодних норм чинного законодавства. Договір посвідчений нотаріусом, укладений належним чином з додержанням вимог чинного законодавства, за договором товариство отримало грошові кошти в розмірі 3 000 000, 00 гривень, а отже, на думку відповідача - 1, відсутні підстави для визнання договору недійсним.

До суду також надійшов відзив відповідача 2 - Фізична особа-підприємець Іванченко Ірина Валеріївна, за змістом якого також зазначається, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.10.2015 року, укладений з додержанням норм чинного законодавства та посвідчений нотаріусом. Також зазначає, що при укладенні спірного договору, нею на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» сплачено 3 000 000, 00 (три мільйони) гривень.

Крім того, до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача 2, в яких вказує на те, що позивач не довів, що оспорюваним договором порушено його права. Зазначає, що відповідач 2 є добросовісним набувачем та з моменту купівлі спірного майна зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює свою підприємницьку діяльність через надання в оренду вказаної нерухомості.

Оцінивши надані докази, наведені обґрунтування сторін, проаналізувавши діюче законодавство, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно відомостей наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» було зареєстровано 25.01.2001 року.

На момент створення товариства, до складу засновників входили ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_8 , що підтверджується установчим договором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» в редакції від 25.01.2000 року та статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» в редакції від 25.01.2001 року.

На момет створення товариства частка позивача в статутному капіталі товариства складала 24%, що також підтверджується установчим договором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» в редакції від 25.01.2001 року.

28.01.2003 року були внесені зміни до установчого договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», після чого частка позивача - ОСОБА_1 почала складати 30% статутного фонду.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.09.2014 року Позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» було направлено нотаріально завірену заяву про добровільний вихід із складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» та виділення частки майна товариства в натурі, пропорційно частці в статутному капіталі.

21.11.2014 року під час проведення зборів учасників товариства, було складено протокол № 27 Позачергових зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», яким було затверджено вихід учасника Товариства ОСОБА_1 із Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком».

Протоколом Позачергових зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» № 27 від 21.11.2014 року також було вирішено здійснити розрахунки з ОСОБА_1 у зв`язку із його виходом із Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» у порядку, передбаченому ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», а саме: після затвердження звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» за 2014 рік і в строк до 12 місяців із дня виходу (21.11.2014 року). Після затвердження звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» за 2014 рік, а також складення балансу Товариства на дату виходу ОСОБА_1 із Товариства, визначити розмір зобов`язання та форму розрахунків із ним - виділити та повернути належну ОСОБА_1 , частину майна товариства в натурі, а у разі неможливості виділення в натурі повністю чи частково, виплатити належну частку у грошовій та натуральній формі або повністю у грошовому еквіваленті.

24.02.2015 року, представником позивача на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» було направлено заяву про спосіб розрахунку з колишнім учасником у зв`язку з виходом зі складу учасників товариства.

Листом від 31.03.2015 року за підписом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» позивача було повідомлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» прийнято рішення про здійснення розрахунків шляхом виділення та повернення належної йому частини майна в натурі. До листа було додано копію протоколу № 29 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» від 14.03.2015 року, яким було затверджено розподільчий баланс станом на 21.11.2014 року та безпосередньо копія самого розподільчого балансу станом на 21.11.2014 року.

09.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» та Іванченко Іриною Валеріївною , було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, яким відчужено нежилі приміщення №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 3 (три), приміщення з № 1 (один) по № 27 (двадцять сім) (групи приміщень № 12 (дванадцять)), приміщення з № 1 (один) по 25 (двадцять п`ять) (групи приміщень № 3а (три «а»)), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8 (літера «А» ), загальною площею 1 694, 8 кв.м., (в тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв.м., місця спільного користування: 455,50 кв.м.), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м.

27.10.2015 року покупець за спірним договором Іванченко Ірина Валеріївна зареєструвалась як фізична особа-підприємець та на даний час здійснює свою підприємницьку діяльність через надання в оренду придбаного за спірним договором нерухомого майна, що було підтверджено в поясненнях представника відповідача - 2.

21.10.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» направило листа на ім`я ОСОБА_1 та запропонував отримати в натурі продукцію на суму 884 371, 13 гривень, як учаснику, який вибув зі складу засновників.

Листом від 16.11.2015 року, позивач повідомив Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» про неприйнятність запропонованих умов розрахунку та пропозицію провести розрахунок належним чином у співвідношенні до частки в статутному фонді товариства та з урахуванням нерухомого майна, яке згідно розподільчого балансу станом на 21.11.2014 року обліковувалось за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком».

Висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у результаті проведення оціночно-будівельного дослідження від 03.07.2018 року №12913/17-42, виконаним в межах справи №905/769/17 встановлено дійсну ринкову вартість основних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», зокрема нежитлові приміщення №№ 1, 2,3 (групи приміщень № 3 (три), приміщення з № 1 (один) по № 27 (двадцять сім) (групи приміщень № 12 (дванадцять)), приміщення з № 1 (один) по 25 (двадцять п`ять) (групи приміщень № 3а (три «а»)), загальною площею 1 694, 8 кв.м., (в тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв.м., місця спільного користування: 455,50 кв.м.), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м. які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8 (літера «А» ), станом на 21.11.2014 року в сумі 28 369 535, 00 гривень з урахуванням ПДВ.

Висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної економічної та товарознавчої експертизи від 30.07.2019 року №2454/19-71/5291/1953 виконаним в межах справи №905/769/17 встановлено, що вартість 30-ти відсоткової частки ОСОБА_1 в майні Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», у зв`язку з його виходом зі складу засновників товариства, станом на 21.11.2014 року складає 7 170 095, 00 (сім мільйонів сто сімдесят тисяч дев`яносто п`ять гривень 00 копійок) гривень.

Отже, суд приходить до висновку, що в результаті проведення комплексної судової експертизи в межах справи № 905/769/17 (Висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у результаті проведення оціночно-будівельного дослідження від 03.07.2018 року № 12913/17-42 та Висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної економічної та товарознавчої експертизи від 30.07.2019 року № 2454/19-71/5291/1953) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» у період розрахунку з позивачем - учасником, що вибув зі складу засновників, здійснило продаж основних засобів - нерухомого майна площею 1 694, 8 кв.м., за суттєво заниженою ціною.

Оцінюючи зміст правовідносин, що виникли між сторонами господарського спору, суд виходить з наступного.

Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому, концепція терміну «майно» у практиці Європейського суду з прав людини тлумачиться автономно від того визначення, яке надається йому в національному праві держав - підписантів Конвенції. Матеріальні правомірні очікування визнаються «майном» за умови, що такі очікування: (1) стосуються певних благ, котрі мають економічну цінність, (2) є цивільними за галузевою належністю і (3) достатньо визначені для того, аби бути забезпеченими можливістю судового захисту. Відповідно до усталеної практики Європейського суду ««майном» може бути «наявне майно», або активи, включно з вимогами, стосовно яких заявник здатен довести, що він мав принаймні «правомірне очікування» дієвої реалізації його майнового права» (рішення у справах Malhous v. Czech Republic, no. 33071/96; Draon v. France, no. 1513/03; Pressos Compania Naviera.. and Others v. Belgium, no. 17849/91).

За статтею 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За змістом правового висновку, наведеного Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року № 6-265цс16 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

За змістом рішення, оформленого протоколом № 27 позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» від 21.11.2014 року, було визначено форму розрахунків із ОСОБА_1 - виділити та повернути належну йому частку майна товариства в натурі, а у разі неможливості виділення в натурі повністю чи частково, виділити належну частку у грошовій та натуральній формі або повністю у грошовій формі.

Згідно із частиною 2 статті 148 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Отже, з урахуванням змісту рішення загальних зборів учасників товариства, наявні підстави для висновку, що позивач з моменту виходу зі складу учасників набув права отримання частки майна товариства з відкладальною умовою (після затвердження звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» за 2014 рік і в строк до 12 місяців з дня виходу).

Заразом внаслідок укладення спірного договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.10.2015 року, серія та номер 1103 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» та Іванченко Іриною Валеріївною було відчужено нежилі приміщення, що становили основний актив товариства. Як наслідок, фактична реалізація права позивача на отримання частки майна товариства у зв`язку із виходом зі складу учасників стала неможливою.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність, а також неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно із частинами другою - четвертою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частина шоста статті 13 ЦК України визначає, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частиною третьою статті 509 ЦК України, яка визначає загальні вимоги до цивільно-правових зобов`язань (у тому числі договірних), встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина перша статті 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оцінюючи обставини даної справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі укладаючи спірний договір діяли поза межами принципу добросовісності, що підтверджується зокрема такими обставинами:

- спірний договір було укладено протягом строку, в межах якого позивачу мало бути виділено частку майна у зв`язку з його виходом зі складу учасників товариства. Тобто, відповідач 1 вчинив дії, спрямовані на відчуження майна, будучи достеменно обізнаним про необхідність виконання свого зобов`язання про виділення частки майна позивачу та до настання граничного строку, зі спливом якого позивач отримав би право звернутися до суду за вжиттям примусових заходів до захисту його прав;

- Товариством з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» нерухоме майно було відчужено за ціною, яка є набагато нижчою за ринкову ціну аналогічного майна. А саме, майно було відчужено за ціною 3 000 000, 00 гривень, при ринковій вартості цього нерухомого майна в 28 369 535, 00 гривень (станом на момент його продажу). У свою чергу, у ході розгляду справи відповідачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про наявність розумного обґрунтування необхідності відчуження майна за такою низькою ціною;

- незважаючи на те, що з моменту виникнення у позивача права на отримання частки майна та на час ухвалення рішення суду минув значний період часу (близько шести років), Відповідачем 1 не було вжито заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Наведене в сукупності свідчить, що укладаючи спірний договір сторони керувалися не добросовісною метою, притаманною цивільно-правовим правовідносинам, а керувалися метою створення умов для ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком» від виконання зобов`язань перед позивачем.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин справи та в силу вимог Цивільного кодексу України, які встановлюються до змісту правочину, спірний договір суперечить положенням статей 3, 13, 509 та 627 зазначеного Кодексу та підлягає визнанню судом недійсним.

Вирішуючи даний спір суд ураховує й правову позицію, висловлену Великою Платою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 по справі № 369/11268/16-ц (14-266цс19).

За змістом правових висновків Великої Палати Верховного Суду цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 листопада 2019 року по справі № 910/8357/18, а також постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року № 405/1820/17 та у постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц.

Так, в постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року № 405/1820/17 було наведено висновок, за яким в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Наведені вище обставини в сукупності спростовують аргументи відповідачів щодо того, що спірний договір відповідає всім вимогам законодавства та не може бути визнаний судом недійсним.

Також, суд відхиляє аргументи відповідача 2 Фізичної особи-підприємця Іванченко Ірини Валеріївни й в тій частині, що оскільки право власності на нерухоме майно було передано з власної волі власника - відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватсон-Телеком», відповідач 2 Іванченко І.В. як добросовісний набувач все одно набуває право власності на майно, яке не може бути в нього витребувано, з урахуванням такого.

Цивільний кодекс України передбачає такі окремі та самостійні способи захисту прав на майно: визнання договору недійсним та реституція (ст. 215 та 216 цього Кодексу); віндикація, тобто позов власника про витребування речі з чужого незаконного володіння (ст. 387 - 391 Кодексу); визнання судом права власності за особою у разі його невизнання або оспорювання іншими особами (стаття 392 ЦК України); а також негаторний та кондикційний позови (статті 391 та 1212 ЦК України відповідно).

Положення статті 388 ЦК України щодо особливостей витребування майна в добросовісного набувача не можуть бути взяті судом до уваги в межах розгляду даного спору, оскільки стосуються саме правовідносин віндикації. Предметом же даного позову є визнання правочину недійсним за позовом особи, яка не є стороною цього правочину.

Також, суд не бере до уваги доводи відповідача ТОВ «Ватсон-Телеком» щодо застосування наслідків спливу позовної даності, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся в червні 2017 року, тобто з дотриманням загального, трирічного строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України. Заразом не підлягають застосуванню спеціальні строки, протягом яких може бути визнаний недійсним вчинений боржником правочин, що встановлені статтею 42 Кодексу з питань банкрутства, оскільки позовні вимоги не були обґрунтовані посиланням на зазначену норму права та суд при вирішенні спору її не застосував.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Крім того, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На думку суду, визнання спірного договору недійсним є належним та ефективним способом захисту прав позивача, порушених внаслідок укладення спірного правочину, що в свою чергу повністю відповідає завданням господарського судочинства та міжнародно-правовим зобов`язанням держави Україна щодо охорони права власності приватних суб`єктів, що перебувають під її юрисдикцією.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати за позовом покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09 жовтня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком", код з ЄДР 31304435 (вул. Маяковського, 11, м. Запоріжжя, 69035) та фізичною особою-підприємцем Іванченко Іриною Валеріївною, номер запису про проведення державної реєстрації 0034871 ( АДРЕСА_2 ), яким продано 67/100 нежилого приміщення площею 1694,8 кв.м. №1.2.3. (групи приміщень), з №1 по №27 (групи приміщень №12), з №1 по № 25 (групи приміщень №3а), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком", код з ЄДР 31304435 (вул. Маяковського, 11, м. Запоріжжя, 69035) на користь ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн 00 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Іванченко Ірини Валеріївни, номер запису про проведення державної реєстрації 0034871 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн 00 коп.

Видати накази.

Повний текст судового рішення складено "25" серпня 2020р.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.