ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/909/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А. при секретарі судового засідання Рибці Ю. Е., розглянувши матеріали справи № 916/909/20

Позивач: Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; код - 20077720)

Відповідач: Обслуговуючий кооператив „Житлово-експлуатаційний кооператив „Суворовський (65000, Одеська обл., Комінтернівський р-н., с. Крижанівка, вул. Генерала Бочарова, буд. 54-Д, офіс 6-Ц; код: 39506386)

про стягнення 766 849,19 грн.

на підставі заборгованості за договором про постачання природного газу

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

СУТЬ СПОРУ: 02.04.2020 року Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Обслуговуючий кооператив „Житлово-експлуатаційний кооператив „Суворовський (далі Відповідач) про стягнення 766 849,19 грн., з яких: 412097,16 грн. основний борг; пеня 108063,76 грн.; 3% річних 57038,28 грн.; 189649,99 грн. інфляційні втрати.

06.04.2020 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 247-252 ГПК України, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 247- 252 ГПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановити відповідачу строк на подання відзиву на позов із врахуванням вимог ст.165 ГПК України та ч.1 ст.251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

05.05.2020 року суд ухвалив розгляд справи № 916/909/20 здійснювати за правилами загального провадження зі стадії відкриття провадження по справі з викликом сторін.

07.07.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

24.07.2020 року суд отримав від Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України клопотання про розгляд справи за відсутності представника. У клопотанні, крім іншого, зазначено, що з боку Відповідача відбулось часткове погашення заявленої в позові суми 87905,34 грн.

Копія Ухвал по справі направлялись Відповідачу за адресою місцезнаходження юридичної особи, згідно витягу з ЄДР та отримувались ним вчасно, про що свідчать відповідні поштові повідомлення. Крім того, 09.06.2020 року представник відповідача ознайомився із матеріалами справи.

16.06.2020 року через канцелярію суд отримав лист Відповідача, в якому зазначено, що станом на 31.01.2020 року його борг перед Позивачем становить 324191,82 грн.

Крім того, до листа додані докази часткового погашення заявленого боргу на суму 87905,34грн. до звернення Позивача до суду з цим позовом.

На підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України у зв`язку із ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В С Т А Н О В И В :

23.09.2016р. між Позивачем (постачальник) та Відповідачем (споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 3655/1617-ТЕ-23 (далі Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 6.1 Договору Позивач зобов`язався передати у власність Відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню. Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, Позивачем поставлено Відповідачу природний газ на загальну суму 2481291,22 грн., що підтверджено відповідними актами приймання-передачі.

Позов ґрунтується на тому, що Відповідач розрахувався за вказані обсяги переданого газу несвоєчасно.

Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача: 766 849,19 грн., з яких: 412097,16 грн. основного боргу; 108063,76 грн. пені; 57038,28 грн. сплати 3% річних та 189649,99 грн. інфляційних.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, 24.07.2020 року суд отримав від Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України клопотання про розгляд справи за відсутності представника. У клопотанні, крім іншого, зазначено, що з боку Відповідача відбулось часткове погашення заявленої в позові суми 87905,34 грн.. Тому Позивач просить суд закрити провадження по справі в цій частині.

Проте, з матеріалів справи (платіжні доручення: а.с. 103-107) судом встановлено, що вказана сума була погашена Відповідачем до звернення Позивача до суду з цим позовом (02.04.2020 року), а саме - в період з 18.09.2019 року по 08.01.2020 року. Тобто, права Позивача щодо сплати на його користь суми боргу у розмірі 87905,34 грн., на момент звернення до суду з цим позовом - не були порушені.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За таких обставин, у задоволені позову частині вимог про стягнення з Відповідача боргу в розмірі 87905,34 грн. слід відмовити та стягнути з Відповідача суму боргу в розмірі 324 191 грн. 82 коп.

Крім того, частиною другою статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що, захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 договору цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунків наданих Позивачем судом встановлено, що заявлені в позові сума пені, 3% річних та інфляційних розраховані за період з 31.10.2016 року по 18.09.2019 року.

Між тим, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Частиною першою статті 3 Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 N 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 21.12.2018 у справі № 916/1619/18.

На момент звернення до суду з даним позовом у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 468,73 грн. пені та 66,96 грн. сплати 3% річних, що були нараховані до 30.11.2016 року.

Тому, у задоволені позову в цій частині слід відмовити та стягнути з відповідача 107595 грн. 03 коп. пені і 56 971 грн 32 коп. сплати 3% річних.

Що стосується позовних вимог про стягнення 189649 грн. 99 коп. інфляційних, то вони розраховані у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, позов слід задовольнити частково з покладенням на відповідача судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу „Житлово-експлуатаційний кооператив „Суворовський (65000, Одеська обл., Комінтернівський р-н., с. Крижанівка, вул. Генерала Бочарова, буд. 54-Д, офіс 6-Ц; код: 39506386) на користь Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код - 20077720): 324 191 гривню 82 коп. боргу; 189649 гривень 99 коп. інфляційних; 107595 гривень 03 коп. пені; 56971 гривню 32 коп. сплати 3% річних та 10176 гривень 12 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України

Повний текст складено 20 серпня 2020 р.

Суддя О.А. Демешин