СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2020 р. Справа №905/2398/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, (вх.№1810Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 24.06.2020 року по справі №905/2398/19,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Нормер», м.Дніпро,

до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь,

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року Приватне підприємство «Нормер» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - відповідач) про стягнення 1754452,83 грн. - основного боргу, 372842,38 грн. - пені, 33226,19 грн. - 3% річних, 1754,47 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не були виконані зобов`язання за укладеним між сторонами договором на транспортне обслуговування від 27.12.2018 року №14/19ТП/156 в частині оплати за отримані послуги, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість, а також нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, у разі якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

20.02.2020 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості в розмірі 621293,27 грн. Отже, позивач просив стягнути 1133159,56 грн. - основного боргу, 372842,38 грн. - пені, 33226,19 грн. - 3% річних, 1754,47 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.06.2020 року у справі №905/2398/19 (повний текст складено 06.07.2020 року, суддя Говорун О.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь Приватного підприємства «Нормер» основний борг у розмірі 1133159,56 грн., пеню в розмірі 200000,00 грн., 3% річних у розмірі 31937,21 грн. та судові витрати в розмірі 22799,49 грн.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Донецької області від 24.06.2020 року змінити в частині визначення розміру пені, а саме з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, в порядку ст. 233 Господарського кодексу України максимально на 90% зменшити розмір стягуваної пені. Також апелянт просить суд судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що він просив суд першої інстанції максимально зменшити розмір пені на 90% від суми, що підлягає стягненню з відповідача. Однак, зазначене клопотання було задоволено судом частково, а в умовах економічної кризи для відповідача стягнена сума пені в розмірі 200000,00 грн. є значною. На думку скаржника, місцевий господарський суд в порушення вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, не дав належної правової оцінки обставинам і не прийняв до уваги доводи, які були викладені у відповідному клопотанні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк на протязі якого позивач має право подати до суду відзив, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; призначено справу до розгляду в судове засідання.

12.08.2020 року від позивача на електронну пошту суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2562, вх.№7562), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що зменшення розміру пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Ухвала суду від 27.07.2020 року про відкриття апеляційного провадження та призначення дати судового засідання була направлена сторонам у справі рекомендованими листами 29.07.2020 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана відповідачем - 04.08.2020 року, позивачем - 13.08.2020 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту пошуку поштових відправлень «Укрпошта» та зворотними поштовими повідомленнями. Однак, позивач у судове засідання не з`явився, про причини не з`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань ним надано не було.

Разом з тим, 03.08.2020 року через систему «Електронний суд» представником апелянта подано клопотання (вх.№7235), в якому просить відкласти судове засідання по справі на іншу дату, без участі представника судове засідання не проводити.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Підставою для відкладення розгляду справи апелянт наводить причину неможливості присутності уповноваженого представника у судовому засіданні через його зайнятість в іншому судовому засіданні. При цьому, у підтвердження вказаної обставини не надає будь-яких доказів.

Колегія суддів вважає, що причини наведені в клопотанні для відкладення розгляду справи є неповажними, а отже таке клопотання не підлягає задоволенню.

Так, чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому відповідач, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, повинен був вирішити питання про направлення у судове засідання іншого представника.

Матеріали справи свідчать, що відповідач обізнаний про апеляційне провадження та призначену дату судового засідання завчасно і він не був позбавлений можливості вчинити дії направлені на організацію представництва інтересів юридичної особи у суді.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком, з огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні за відсутності представників за наявними у справі матеріалами.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

27.12.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (замовник, відповідач у справі) та Приватним підприємством «Нормер» (виконавець, позивач у справі) укладено договір на транспортне обслуговування №14/19 ТП/156 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язується власними або залученими силами надавати послуги з перевезення шлакової продукції під перевезення на склад тимчасового зберігання ПрАТ «ММК ім. Ілліча» (Балка Грекувата), за зведеними заявками замовника (додаток №2) з цеху переробки металургійних шлаків замовника (далі - роботи/послуги), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити на умовах даного договору (якщо інше не передбачено положеннями даного договору) надані послуги. Перевезення шлакової продукції здійснюється за території замовника на склад тимчасового зберігання ПрАТ «ММК ім. Ілліча» (Балка Грекувата) (т.1 а.с.21-28).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору, вартість послуг, що виконуються за договором, визначається відповідно до протоколу узгодження договірних цін (додаток №1), який є невід`ємною частиною даного договору. Загальна вартість послуг, які надаються за договором, дорівнює 40262712,00 грн. без ПДВ, ПДВ - 8052542,40 грн., всього з ПДВ 48315254,40 грн. і підлягає корегуванню залежно від фактично наданого обсягу послуг.

Згідно з п.2.3 договору, вартість послуг може бути змінена за взаємною згодою сторін, виходячи із калькуляцій собівартості робіт (додаток №1).

Відповідно до п.3.1 договору, замовник оплачує виконавцю вартість послуг, наданих на підставі договору і відповідно до його умов, в наступному порядку: оплата здійснюється на поточний рахунок виконавця, вказаний в даному договорі протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунку виконавця, виставленого на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт (додаток №3). Акти виконаних робіт закриваються подекадно - (за кожні 10 календарних днів).

Згідно з п.6.1 договору, приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами щодекадно за актами наданих послуг (додаток №3), який підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється їх печатками.

Договір вступає в силу з 31.12.2018 року і діє до 31.12.2019 року включно (п.15.1 договору).

Сторонами підписано та скріплено печатками додаток №1 до договору №14/19 ТП/156 від 27.12.2018 року «Протокол узгодження договірних цін» (т.1 а.с.35).

22.01.2019 року сторонами підписаний протокол розбіжностей №1 до договору №14/19 ТП/156 від 27.12.2018 року (т.1 а.с.36-39).

19.04.2019 року сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №14/19 ТП/156 від 27.12.2018 року на транспортне обслуговування, якою додаток №1 до договору №14/19 ТП від 27.12.2018 року викладено в редакції додатку №1 до додаткової угоди №1 (т.1 а.с.41,42).

На підтвердження надання послуг відповідачу, позивачем надані відповідні акти наданих послуг за договором №14/19 ТП/156 від 27.12.2018 року (т.1 а.с. 43-223, т.2 а.с.1-14) та рахунки на оплату (т.2 а.с.15-40).

Також, на підставі додаткової угоди №1 від 09.04.2019 року, сторонами були підписані корегування договірної ціни до актів наданих послуг за договором №14/19 ТП/156 від 27.12.2018 року (т.2 а.с. 41-123).

Позивачем були складені коригуючи рахунки на оплату (т.2 а.с.124-132).

Відповідач зобов`язання з оплати за договором на транспортне обслуговування виконав частково, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.2 а.с.133-169).

Вищевказані обставини зумовили звернення ПрАТ «Нормер» до Господарського суду Донецької області з позовом у даній справі.

Після відкриття провадження у справі, відповідач здійснив часткову оплату заборгованості на суму 621293,27 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.01.2020 року № (т.3 а.с.3). На час прийняття судом першої інстанції рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості у сумі 1133159,56 грн. не надано.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення встановлено, що в порушення зазначених вище умов договору та приписів законодавства, відповідач зобов`язання з оплати за надані позивачем послуги в розмірі 1133159,56 грн. не виконав, відтак, позовні вимоги у цій частині задоволено у повному обсязі.

У вказаній частині рішення місцевого господарського суду не оскаржується сторонами.

Позивачем у даній справі на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України було заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 33226,19 грн. та інфляційні втрати в сумі 1754,47 грн.

Місцевий господарський суд перевіривши розрахунки позивача дійшов висновку, що обґрунтованими та законними є вимоги про стягнення 3% річних у сумі 31937,21 грн. та інфляційних втрат у сумі 1754,45 грн. Тобто, суд першої інстанції позовні вимоги у відповідній частині задовольнив частково.

У вказаній частині рішення місцевого господарського суду не оскаржується сторонами.

Позивачем у даній справі також була заявлена до стягнення пеня в сумі 372842,38 грн. за період:

- по акту №3 - з 27.02.2019 по 06.03.2019 на суму 15760,41 грн.;

- по акту №17 - з 09.03.2019 по 20.03.2019 на суму 1149953,27 грн.;

- по акту №18 - з 17.03.2019 по 27.03.2019 на суму 878408,29 грн.;

- по акту №23 - з 18.04.2019 по 02.05.2019 на суму 1343870,22 грн.;

- по акту №26 - з 27.04.2019 по 09.05.2019 на суму 1883610,60 грн.; та з 10.05.2019 - 12.05.2019 на суму 1383610,60 грн.;

- по акту №28 - з 08.05.2019 по 16.05.2019 на суму 1544145,46 грн.; та з 17.05.2019 по 26.05.2019 на суму 844145,46 грн.;

- по акту №34 - з 18.05.2019 по 26.05.2019 на суму 1449096,80 грн.;

- по акту №36 - з 29.05.2019 по 30.05.2019 на суму 1464478,13 грн.;

- по акту №41 - з 06.06.2019 по 06.06.2019 на суму 1647125,70 грн.; та 07.06.2019 по 13.06.2019 на суму 847125,70 грн.;

- по акту №53 - з 19.06.2019 по 26.06.2019 на суму 2356772,21 грн.;

- по акту №61 - з 10.07.2019 по 10.07.2019 на суму 1619751,22 грн.; та з 11.07.2019 по 17.07.2019 на суму 1119751,22 грн.;

- по акту №62 - з 10.07.2019 по 17.07.2019 на суму 3519,13 грн.;

- по акту №63 - з 10.07.2019 по 17.07.2019 на суму 9564,95 грн.;

- по акту №67 - з 16.07.2019 по 24.07.2019 на суму 1858284,37 грн.;

- по акту №75 - з 07.08.2019 по 14.08.2019 на суму 1100780,45 грн.; та з 15.08.2019 по 20.08.2019 на суму 600780,45 грн.;

- по акту №78 - з 17.08.2019 по 28.08.2019 на суму 3021901,66 грн.;

- по акту №84 - з 06.09.2019 по 11.09.2019 на суму 1873739,48 грн.; та з 12.09.2019 по 15.09.2019 на суму 1373739,48 грн.; та з 16.09.2019 по 18.09.2019 на суму 1000000 грн.;

- по акту №89 - з 18.09.2019 по 03.10.2019 на суму 2015707,44 грн.; та з 04.10.2019 по 17.10.2019 на суму 515707,44 грн.

- по акту №93 - з 27.09.2019 по 17.10.2019 на суму 1356293,27 грн.; та з 18.10.2019 по 24.10.2019 на суму 1021293,27 грн. та з 25.10.2019 по 09.12.2019 на суму 621293,27 грн.;

- по акту №108 - з 09.10.2019 по 09.12.2019 на суму 699887,46 грн.;

- по акту №111 - з 18.10.2019 по 09.12.2019 на суму 433272,10 грн.

Пеня по коригуванню договірної ціни до відповідних актів наданих послуг позивачем заявлена за період з:

- 19.06.2019 по 20.06.2019 на суму 59903,51 грн.;

- 19.06.2019 по 20.06.2019 на суму 123197,68 грн.;

- 19.06.2019 по 20.06.2019 на суму 94106,33 грн.;

- 19.06.2019 по 20.06.2019 на суму 122700,90 грн.;

- 19.06.2019 по 20.06.2019 на суму 128351,96 грн.;

- 19.06.2019 по 20.06.2019 на суму 143972,56 грн.;

- 19.06.2019 по 24.06.2019 на суму 201796,43 грн.;

- 19.06.2019 по 24.06.2019 на суму 165428,59 грн.;

- 19.06.2019 по 24.06.2019 на суму 155245,76 грн.

За результатом розгляду позовних вимог щодо стягнення пені, місцевий господарський суд встановив, що розрахунок позивача є невірним, а належний розмір пені, з огляду на приписи законодавства та наявні між сторонами правовідносини становить 354869,25 грн. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги доводи відповідача щодо необхідності зменшення заявленої до стягнення позивачем неустойки на 90% і зазначив про необхідність дотримання балансу інтересів сторін, що дії по несвоєчасному виконанню взятих на себе зобов`язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків. Тобто, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд скористався наданим йому ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України правом та зменшив розмір нарахованої неустойки (пені) до 200000,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявник в апеляційній скарзі просить змінити рішення Господарського суду Донецької області в частині визначення розміру пені, а саме з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, в порядку ст. 233 Господарського кодексу України максимально на 90% зменшити розмір стягуваної пені, колегія суддів переглядає справу в межах даної вимоги.

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 Цивільного кодексу України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад господарського судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як зазначає апелянт, що згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення АТО з 07.04.2014 року. Крім того, м.Маріуполь віднесене до території проведення антитерористичної операції згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Відповідно, м.Маріуполь (місце знаходження та реєстрації ПрАТ «МК «Азовсталь») є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція. Вказана обставина значно ускладнила ведення господарської діяльності ПрАТ «МК «Азовсталь», зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, ПрАТ «МК «Азовсталь» опинилося перед загрозою зупинки. З метою забезпечення виробничого процесу та стабілізацією обсягів виробництва ПрАТ «МК «Азовсталь» був змушений нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами.

З урахуванням проблем в регіоні, пов`язаних з проведенням військових дій, дуже ускладнилася логістика поставок. Зокрема, ПрАТ «МК «Азовсталь» був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом замість залізничного, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території.

Одночасно, у зв`язку з вказаними вище обставинами, збільшилися відстані маршруту перевезення залізничним транспортом. Так, наприклад, за колишньою схемою маршруту доставки сировини на ПрАТ «МК«Азовсталь» (ст.Сартана) через ст. Ясинувата з АКХЗ (ст. Авдіївка) тарифна відстань становила 148 км і провізна плата щомісяця складала близько 6 мільйонів грн. без ПДВ. При перевезенні коксу, на теперішній час, за фактичною відстанню 419 км через ст.Камиш-Зоря залізничний тариф щомісячно становить понад 10 мільйонів грн. без ПДВ. Таким чином, різниця по залізничному тарифу тільки за перевезення коксу з АКХЗ (ст. Авдіївка) складає помісячно додаткових 4 мільйонів грн. без ПДВ. Отже, тільки за перевезення залізничним транспортом ПрАТ «МК «Азовсталь» вимушено нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою додаткових сум залізничного тарифу у розмірі 20000000,00 грн. щомісячно.

30.04.2018 року Указом Президента України «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно наказу Президента України «Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» розпочато з 14:00 год. 30.04.2018 року операцію об`єднаних сил. Станом на теперішній час операція об`єднаних сил триває.

Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності на території АТО, ООС (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення), дебіторська заборгованість підприємств-контрагентів перед ПрАТ «МК «Азовсталь» зростає, що негативним чином впливає на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку. Вказані виняткові обставини дуже суттєво вплинули на фінансовий стан відповідача. Наразі металургійна галузь та підприємство відповідача перебувають у жорстокій глобальній кризі.

Відповідача вказує, що він є містоутворюючим для міста Маріуполя, розмір витрат на оплату праці, код рядка звіту 2505, склав 2485849 тис.грн., відрахування на соціальні заходи, код рядка 2510 звіту, розмір яких за підсумками 2019 року склав 538493 тис.грн., що свідчить про соціальну відповідальність підприємства та сплату обов`язкових податків та зборів

Так, станом на 31.10.2019 року ПрАТ «МК «Азовсталь» отримало збитки у розмірі 5032462 тис.грн. У подальшому, враховуючи мирову кризу в металургійній галузі, фінансово-економічне становище ПрАТ «МК «Азовсталь» погіршилося, так станом на 31.12.2019 року ПрАТ «МК «Азовсталь» отримало збитки у розмірі 5670917 тис.грн.

Вищенаведене свідчить про тяжке фінансове становище ПрАТ «МК «Азовсталь» в результаті наявності вищенаведених виняткових обставин, а застосування до ПрАТ «МК «Азовсталь» додаткових заходів у вигляді стягненні пені дуже негативним чином вплине та ще більше погіршить матеріальне становище відповідача та як наслідок негативним чином вплине на забезпечення виробничого процесу.

Відповідач просить врахувати, що майже всі рахунки по яким нарахована пеня вже сплачені та мають незначну прострочку, а у більшості рахунків прострочення було лише декілька календарних днів. Крім того, після відкриття провадження у даній справі він виконав грошове зобов`язання на суму 621293,27 грн. Тобто, незважаючи на тяжке фінансове становище, в результаті наявності виняткових обставин, ПрАТ «МК «Азовсталь» виконує договірні обов`язки при наявності першої ж можливості. Матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем за надані послуги у строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами.

Враховуючи часткове виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг за договором транспортного обслуговування, приймаючи до уваги строк прострочення та ступінь виконання зобов`язання відповідачем, недоведеність настання негативних наслідків спричинених простроченням оплати відповідачем послуг, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення нарахованої відповідачу пені до 200000,00 грн.

Тобто, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку заявленої до стягнення позивачем пені (372842,38 грн.), встановив, що вірний розмір пені з огляду на обставини справи становить 354869,25 грн., зменшив розмір стягуваної пені до 200000,00 грн. на 43,64% майже на 50% і це відповідає принципам справедливості, добросовісності, розумності, а також дотриманню балансу інтересів як позивача так і відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що аргументи відповідача були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації»).

Фактично, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки обставин справи і наданні їм іншого трактування ніж суд першої інстанції, проте такі твердження і доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишенні рішення Господарського суду Донецької області від 24.06.2020 року у справі №905/2398/19 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 24.06.2020 року по справі №905/2398/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов