ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1450/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (офіційна адреса: 72311, Запорізька обл., м. Мелітопль, Каховське Шосе, б.38; адреса для листування: 61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, б. 4/36; )
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )
про стягнення компенсації за порушення авторських прав та зобов`язання надати інформацію
за участю представників:

позивача - Гур`єва А.А., адвокат, довіреність б/н від 01.04.20;

відповідача - Грищенко В.Є., адвокат, довіреність №628906 від 29.05.20;

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якій просить суд: стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму компенсації за порушення авторських прав в розмірі потроєної паушальної суми винагороди у розмірі 60 000, 00 грн.; зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 надати у письмовій формі інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_2" та про канали їх розповсюдження; стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 штраф у розмірі 6 000,00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10% суми, що підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара"; судові витрати покласти на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивовано використанням відповідачем в мережі Інтернет товарів з контрафактним зображенням малюнку "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 травня 2020 року прийнято позовну заяву (вх.№1450/20 від 13 травня 2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1450/20. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 . Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 03 червня 2020 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов з урахуванням п.4 Прикінцевих положень ГПК України. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст. 167 ГПК України. Третій особі, згідно статті 179 ГПК України, встановлено строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали на подання до суду письмових пояснень щодо позову та строк 5 днів на подання до суду письмових пояснень щодо відзиву з дня його отримання.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03.06.2020 відкладено підготовче засідання на 15.07.2020.

05.06.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№12709 від 05.06.2020), в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Надав суду платіжне доручення, яким повернув помилково отримані грошові кошти позивача у розмірі 1 203,93 грн.

17.06.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№13748 від 17.06.2020). Вважає, що відповідачем було повернуто грошові кошти після отримання останнім претензії.

В підготовчому засіданні 15.07.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.08.2020 о 10:00.

Присутній в судовому засіданні 12 серпня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що підроблена продукція продовжує реалізовуватися. Позивач завжди піклувався про створення позитивного іміджу та дотримання високих стандартів якості товарів, які виробляється під брендом «ІНФОРМАЦІЯ_2». Наразі позивач занепокоєний, оскільки подібна поведінка відповідача може заплямувати бездоганну ділову репутацію компанії позивача, що створить передумови для зниження комерційної привабливості товарів під брендом «ІНФОРМАЦІЯ_2» серед потенційних дистриб`юторів, а також кінцевих споживачів. Однак найбільше у окресленій ситуації обурює те, що особи, які виготовляють та розповсюджують диски зчеплення МТЗ-80 з використанням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», не лише зухвало поцупили чужий творчий продукт, а й намагаються видати низькоякісний, небезпечний товар за оригінальний. За таких обставин продукція, яка була виявлена представниками ТОВ «Тара», не лише порушує права інтелектуальної власності, а й може бути небезпечною як для сільгосптехніки, для якої вона призначена, так для здоров`я і життя людей, які її експлуатують.

Присутній в судовому засіданні 12 серпня 2020 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому зазначає, що копія видаткової накладної №0002044 від 02.04.2020 не підписувалась відповідачем, а отже підпис, який міститься на зазначеній видатковій накладній, не належить відповідачу. Також наголосив, що роздруківки Інтернет-сторінок самі по собі не можуть бути доказом у справі, а електронний доказ повинен бути досліджений в оригіналі. Крім того зазначив, що у документах наданих до позовної заяви покупець зазначений як фізична особа-підприємець, однак плату було здійснено фізичною особою.

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 в судове засідання 12 серпня 2020 року не з`явився, своїм правом, наданим відповідно до ст.179 ГПК України, не скористався, письмових пояснень щодо позову та відзиву не надав.

Так, ухвали суду було направлено на адресу 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , яка зазначена позивачем в позовній заяві, проте відповідна кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою пошти: "за закінченням терміну зберігання".

Суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тара» займається виробництвом підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач, і приводів (основний); машин і устаткування для сільського та лісового господарства; обробленням металів та нанесення покриття на метали; механічне оброблення металевих виробів; оптовою торгівлею сільськогосподарськими машинами й устаткованням; роздрібною торгівлею, що здійснюється фірмами або через мережу Інтернет (а.с.15-19 т.1).

Як стверджує позивач, твір образотворчого мистецтва (малюнок) «ІНФОРМАЦІЯ_2» був створений одноособово творчою працею ОСОБА_2 на початку 2014 року.

03 лютого 2014 року між Фізичною особою ОСОБА_2 (автор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тара" (правонабувач) було укладено договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір (надалі - Договір) (а.с.20-23 т.1).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, автор передає правонабувачу на строк встановлений цим договором, усі виключні майнові авторські права на твір, який міститься у додатку №1 до договору (а.с.24 т.1) і є його невід`ємною частиною, а правонабувач набуває їх та сплачує автору винагороду (роялті) у порядку, розмірі та строки, передбачені договором.

Враховуючи пункт 1.1. Договору сторони погодили, що автор передає правонабувачу виключні майнові авторські права, що встановлює право набувача на власний розсуд, на строк даного договору, на території всього світу самостійно та/або разом з третіми особами здійснювати використання твору та/або окремої його частини (у тому числі оригінальної назви), а також надавати дозвіл або забороняти використання твору іншим особам, що передбачає:

- відтворення у будь - якій матеріальній формі (у тому числі цифровій);

- публічне виконання і публічне сповіщення;

- публічну демонстрацію і публічний показ;

- переробки, адаптації, переклад та будь - які інші подібні зміни;

- подання твору до загального відома (опублікування) публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь - якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (у тому числі за допомогою мережі Інтернет та/або інших новітніх цифрових технологій);

- включення твору як складову частину до збірників, антологій, енциклопедій та/або будь - яких інших творів;

- здавання в майновий найм і/або комерційний прокат;

- використання в якості комерційного найменування та/або торговельної марки;

- експортування та/або імпорт примірників твору;

- розповсюдження твору у будь - якій формі та будь яким способом;

- передання (відчуження) виключних майнові авторські права на твір будь - яким третім особам або іншим чином розпорядження ними;

- захист виключних майнових авторських прав на твір у судовому порядку, а також у будь - якій інший спосіб не заборонений законом;

- використання твору, дозволу або заборона використання твору іншим особам у будь - якій іншій формі та будь - яким іншим способом на те, що наведений вище перелік не є вичерпним.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що автор у повному обсязі передає права на твір право набувачу на строки, визначені цим договором, що передбачає виключне право останнього використовувати твір, дозволяти або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати права на твір третім особам.

Відповідно до п.3.1 Договору, автор не зберігає за собою право використовувати твір, дозволять або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати повністю або частково права на твір третім особам протягом строку, визначеного п.9.1 договору. Одноособовим власником прав на цей період є правонабувач.

Згідно з п.4.1 автор гарантує, зокрема, що твір є результатом його власної одноособовою творчої праці, не містять в собі будь-які запозичення та/або інші елементи, які можуть розглядатися як порушення авторських прав третіх осіб; на момент укладання даного Договору всі виключні майнові авторські права на твір належать винятково автору, нікому не передані, не продані, не відчужені будь-яким іншим способом, не є предметом застави, судового спору або претензій з боку третіх осіб; права на твір не будуть передані автором третім особам протягом строку дії Договору.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2030 включно.

Таким чином, укладений між сторонами договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2018 набув чинності, про що свідчить наявність підписів та печатки сторони на ньому, та є діючим на даний час.

З акту приймання - передачі від 03.02.2014, який є невід`ємною частиною договору, вбачається, що Фізична особа ОСОБА_2 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" прийняло та набуло виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва (малюнок), графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2» в паперовому та електронному вигляді (а.с.25 т.1).

Вищевказані обставини справи та надані позивачем суду на їх підтвердження докази у своїй сукупності підтверджують факт належності позивачу виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2» та виключні майнові права на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Як зазначає представник позивача, останнім наприкінці березня 2020 року представниками ТОВ «Тара» було виявлено факт пропозиції продажу у мережі Інтернет (веб-сайт https://bp-agro.com.ua/) товарів (дисків зчеплення МТЗ-80) з контрафактним зображенням малюнку «ІНФОРМАЦІЯ_2».

За результатами встановленого порушення представником позивача було складено акту огляду веб-сайту у мережі Інтернет від 02.04.2020 (а.с.27-30 т.1).

Ознаки підробки встановлено позивачем на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару від оригінального пакування, які встановлені ТОВ «Тара» як заводом-виробником. Крім того, вартість пропонованого диску зчеплення є нижчою на 30%.

02.04.2020 представником позивача на вищезазначеному веб-сайті було здійснено замовлення дисків зчеплення МТЗ-80 у кількості трьох одиниць.

Відповідно до акту огляду електронної поштової скриньки від 07.04.2020, 02.04.2020 на електронну скриньку представника позивача надійшов електронний лист з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому містилися видаткова накладна №0002044 від 02.04.2020 на суму 1 203,93 грн. та рахунок на оплату №0001 від 02.04.2020 на суму 1 203,93 грн. (а.с.31-33 т.1).

З вищезазначених видаткової накладної та рахунку на оплату вбачається, що постачальником є ПП ОСОБА_3, код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом , діяльністю Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний); роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.34-36 т.).

Як вбачається із квитанції №0.0..1 від 02.04.2020 представником позивача було здійснено оплату на рахунок відповідача у розмірі 1 203,93 грн. з призначенням платежу: "70-1601130 диск МТЗ сцепления (ІНФОРМАЦІЯ_2) (а.с.37 т.1).

Правовою позицією абз. 9 п. 46 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» визначено, що як засіб доказування у справах про захист авторського права може бути використаний відео-, аудіозапис процесу дослідження будь-якою заінтересованою особою сайту, стосовно якого є відомості використання його з порушенням авторських чи суміжних прав; такий запис, здійснений на електронному чи іншому носії (жорсткому диску комп`ютера, дискеті, диску для лазерних систем зчитування, іншому носії інформації), подається до суду із зазначенням того, коли, ким і за яких умов цей запис здійснено.

Відповідно до частини 2 статті 96 ГПК України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відтак процес замовлення товару та його отримання у відділенні ТОВ "Нова пошта" було зафіксовано представником позивача за допомогою технічних засобів. Копія електронного доказу, а саме відеозапису на диску DVD-R з накладеним електронним цифровим підписом, додається до матеріалів позовної заяви, що відповідає вимогам статті 96 ГПК України (а.с.73 т.1).

У судовому засіданні, судом під звукозапис судового процесу здійснено розпаковку електронного доказу, та за участі представників учасників справи здійснено перегляд вищезазначеного відеозапису.

Так, 08.04.2020 замовлені диски зчеплення МТЗ -80 було отримано у відділенні ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 67.

Процес розрахунку за доставку товару, отримання товару, його розпаковка, відповідність придбаного товару та первинні товаророзпорядчі документи було зафіксовано за допомогою вищезазначеного відеозапису та, на підставі чого складено акт від 08.04.2020 (а.с.44 т.1).

З квитанції банківської установи №0.0..1 від 02.04.2020, якою було оплачено товар, та видаткової накладної №0002044 від 02.04.2020 встановлено, що розповсюдження (продаж) підроблених дисків зчеплення з контрафактним зображенням малюнку «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснює Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (а.с.37-38 т.1).

При цьому, з експрес накладної ТОВ «Нова пошта» №2749 від 03.04.2020 вбачається, що відправником товару з зображення малюнку «ІНФОРМАЦІЯ_2» є Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (а.с.39 т.1).

Як зазначає позивач, останнім було здійснено моніторинг щодо Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, в результаті якого було встановлено, що ФОП ОСОБА_1, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, припинив статус підприємця (а.с.57-58 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача та третьої особи з претензіями від 10.04.2020, в яких вимагав негайно припинити незаконне розповсюдження контрафактних товарів із зображенням логотипу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », надати інформацію щодо третіх осіб задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2» та про канали їх розповсюдження, а також здійснити виплату компенсації (а.с.45-56 т.1).

Як зазначає позивач, відповіді на вищезазначену претензію ані відповідачем ані третьою особою до нинішнього часу надано так і не було.

Також позивач стверджує, що підроблена продукція продовжує реалізовуватися, що й стало підставою для звернення із позовом до суду.

Водночас представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факти незаконного розповсюдження відповідачем контрафактної продукції.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Положенням ст.426 Цивільного кодексу України передбачено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється виключно з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Положенням п.8 ч.З ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що розповсюдження творів є одними із способів використання творів.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - це будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці.

Відповідно п.8 ч.1 ст.8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» твір образотворчого мистецтва - це самостійний об`єкт авторського права.

Твором образотворчого мистецтва, у тому числі, є малюнок (ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що контрафактний примірник твору - це примірник твору, відтворений і/або розповсюджуваний з порушенням авторського права.

Відповідно до п.44 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», розповсюдження контрафактних примірників творів порушенням авторського права дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об`єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб`єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Згідно пунктів «а», «б» ст.50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушеннями авторського права є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а також піратство у сфері авторського права.

Пунктом «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об`єктів авторського права.

Статтею 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів і об`єктів суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту, та про канали їх розповсюдження.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» визначено юридичні факти, які кожна із сторін повинна доводити при розгляді справ про захист авторського права.

Так, для стягнення з відповідача компенсації позивач повинен довести належність йому авторського права, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем.

Відповідач, у свою чергу, має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору, в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права і для неї настають наслідки, передбачені цими: законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (ст. 1166 ЦК України).

При цьому, суд повинен встановити:

- який об`єкт інтелектуальної власності використано відповідачем і в чому саме полягало використання, якщо об`єкт авторського права (малюнок) і торговельної марка збігаються;

- з`ясувати повний перелік суттєвих ознак твору образотворчого мистецтва - малюнку "ІНФОРМАЦІЯ_2" та його художню сутність;

- визначити характер порушення;

- визначити розмір компенсації за порушення авторського права як специфічного способу захисту порушення авторського права.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права та/або суміжних грав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права, а розмір збитків та причинно-наслідковий зв`язок суб`єкт такого права доводити не зобов`язаний.

Аналогічна правова позиція викладена у п.п.12,42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010, де встановлено, що при вирішенні спорів судам слід мати на увазі, що компенсація, передбачена п.«г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012, у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов`язані з авторством твору, досліджуються лише в разі, якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Поряд з цим статтею 435 ЦК України встановлено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Як встановлено матеріалами справи, у відповідності до договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014, позивачу належать виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва, логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2», та виключні майнові права на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема: відтворення творів, а також розповсюдження творів шляхом першого продажу.

Факт використання відповідачем вищезазначеного твору суд вважає доведеним позивачем повністю з наступних підстав.

Так, в матеріалах справи міститься копія видаткової накладної №0002044 від 02.04.2020, підписаної та засвідченої печаткою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з відображенням коду ЄДРПОУ: НОМЕР_1 .

При дослідженні відеозапису на диску, наданого позивачем з накладеним електронним цифровим підписом, судом було встановлено, що 08.04.2020, разом із замовленими дисками зчеплення МТЗ -80, представником позивача було отримано у відділенні ТОВ «Нова пошта» оригінал видаткової накладної №0002044 від 02.04.2020, з якої чітко вбачається проставлена печатка та підпис саме відповідача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні чи допустимі докази оскарження відповідної видаткової накладної відповідачем, як і відсутні висновки експертів щодо невідповідності даної печатки та підпису на видатковій накладній дійсним печатці та підпису відповідача.

Суд критично відноситься до посилання відповідача на те, що підпис, який міститься на видатковій накладній №0002044 від 02.04.2020, йому не належить, оскільки відповідач був освідомлений про наявність такої накладної, проте не здійснив жодної дії для захисту свого "порушеного" права.

При тому, що в даному випадку доведення відповідності чи не відповідності печатки та підпису відповідача покладається саме на останнього.

Так, відповідачем під час розгляду даної справи подавалося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на вирішення питання: "чи належить підпис, виконаний на видатковій накладній №0002044 від 02 квітня 2020 року ОСОБА_3 ?", у задоволенні якого ухвалою господарського суду Харківської області від 15.07.2020 було відмовлено.

Суд звертає увагу відповідача, що предметом даного спору є стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав (контрафактності товару), а не оскарження видаткової накладної та підпису на ній.

Слід також зазначити, що відповідач не надав жодного доказу втрати або викрадення своєї печатки чи протиправного використання його печатки іншими особами.

При цьому Пленум Вищого господарського суду України у п.27 постанови №12 від 17.10.2012 зазначив, що господарським судам слід мати на увазі, що поняття контрафактності примірників творів та/або відеограм, фонограм є юридичним, тому питання про контрафактність не можуть ставитися перед експертом.

Також судом взято до уваги той факт, що відповідач надав суду копію платіжного доручення №23 від 06.05.2020 на суму 1 203,93 грн., яким повернув грошові кошти на рахунок представника позивача, як помилково отримані за платіжним дорученням від 03.04.2020.

Вищезазначені обставини ще раз підтверджують той факт, що у видатковій накладній №0002044 від 02.04.2020 та рахунку на оплату №0001 від 02.04.2020 зазначені реквізити саме відповідача по справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено суттєві ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», що був придбаний у відповідача, на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ «Тара» як заводом - виробником.

Для встановлення вищезазначеного судом було досліджено фотокопії оригінального та підробленого товару (а.с.40-43 т.1), а також даний факт вбачається з раніше зазначеного відеозапису, наданого позивачем. Крім того, вартість контрафактного диску є значно нижчою та не відповідає встановленій вартості ТОВ "ТАРА".

Відповідно до статті 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" контрафактним визнається примірник твору, відтворений і/або розповсюджуваний з порушенням авторського права.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про відсутність у діях останнього порушення виключних авторських позивача, а позивачем в свою чергу належним чином доведено факт розповсюдження (продажу) контрафактного твору без достатніх на те правових підстав.

Твердження відповідача про неналежність доказів наданих позивачем, а саме диску з відеозаписом контрольної закупки, суд оцінює критично, оскільки даний доказ позивачем був наданий у відповідності до вимог ст. 96 ГПК України.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ТАРА» суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі потроєної паушальної суми винагороди, що становить 60 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об`єктів авторського права.

Відповідно до умов Додатку №2 до Договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014 позивач однаразово сплачує ОСОБА_2 як автору винагороду у розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином, вищезазначений розмір авторської винагороди є базовою розрахунковою величиною для визначення розміру компенсації за порушення майнових авторських прав.

Суд враховує, що оскільки представниками ТОВ «Тара» зафіксовано один факт порушень виключних майнових авторських прав відповідачем, який, очевидно носить умисний характер, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання суб`єктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків та вважає обґрунтованою та достатньою суму компенсації заявлену позивачем у розмірі 60 000,00 грн., а отже підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги, що судом задоволено вимогу щодо стягнення з відповідача потроєної паушальної суми у розмірі 60 000,00грн., беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача до Державного бюджету України штрафу у розмірі 10% від суми присудженої до стягнення, що становить 6 000,00 грн., обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_2" та про канали їх розповсюдження, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою авторського права, суб`єкти авторського права мають право вимагати від осіб, які порушують авторське право позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження.

Під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, зокрема у формі документів як основного матеріального носія, для її збереження та передавання у часі та просторі (ч.1 ст. 1 Закону України «Про інформацію»).

Враховуючи визначення ЗУ «Про авторське право та суміжні права» спеціального способу захисту порушених авторських прав, такого як зобов`язання порушника надати інформацію про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження, беручи до уваги доведеність факту порушення відповідачем виключних авторських прав позивача, суд вважає таку вимогу позивача обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, а тому зобов`язує відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_2" та про канали їх розповсюдження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представником позивача до закінчення судових дебатів у справі заявлено усне клопотання про подання доказів на адвокатські витрати після ухвалення рішення.

Враховуючи вищевикладене суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 19 серпня 2020 року об 12:00.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк») суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі потроєної паушальної суми винагороди, що становить 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) надати у письмовій формі Товариству з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк») інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_2" та про канали їх розповсюдження.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, що підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара".

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк») витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 19 серпня 2020 року об 12:00.

Сторонам протягом 5 днів надати суду докази понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням ч.4 розділу Х Прикінцевих положень.

Повне рішення складено "25" серпня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко