РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2020Справа № 910/5821/20
За позовом Фізичної особи - підприємця Баклан Анни Михайлівни

До Товариства з обмеженою відповідальністю « ТКМ Україна »

про стягнення 10000,00 грн.

Суддя Пінчук В.І.

Представники сторін: ( без виклику )

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Баклан Анна Михайлівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю « ТКМ Україна » безпідставно отриманих коштів в розмірі 10000,00 грн.

Також позивач просить суд стягнути з віповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2020 р. відкрите провадження у справі №910/5821/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін.

Також ухвалою встановлені строки для подання сторонами заяв, клопотань, відзиву та заперечень на відзив.

23.06.2020 р. через канцелярію суду представником відповідача поданий відзив на позовну заяву.

У вказаному відзиві останній просить суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається без виклику учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 р. між позивачем ( замовником ) та відповідачем ( виконавцем ) був укладений усний договір про надання послуг з розробки програмного забезпечення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 25.07.2019 р. на рахунок відповідача були перераховані кошти в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 455.

Натомість, у зв`язку з тим, що надалі з відповідачем не було досягнуто згоди щодо умов виконання замовлення, останньому 21.01.2020 була направлена претензія щодо повернення сплачених коштів, яка відповідачем залишена без задоволення, у зв`язку з чим посилаючись на ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України позивач звернувся до суду з цим позовом.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Як встановлено судом, письмова форма договору між сторонами виразилась в кількох документах ( рахунку, який був відправлений на електронну адресу позивача, платіжне доручення про перерахування коштів позивачем на рахунок відповідача ) та подальших електронних листах, в яких було узгоджено технічне завдання ( предмет договору ), а тому твердження позивача про те, що відповідач отримав та зберіг кошти в розмірі 10000,00 грн. без достатньої правової підстави суд вважає необґрунтованими. Кошти в розмірі 10000,00 грн. були сплачені позивачем на рахунок відповідача після отримання рахунку від останнього, що свідчить про небезпідставність перерахування вказаних коштів.

Таким чином, договірний характер правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Натомість, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом до відповідача, змінивши підстави позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст.129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя В.І.Пінчук