УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

25.08.2020Справа № 910/9156/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

7. ОСОБА_7

про стягнення 820 362 051,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про солідарне стягнення 820 362 051,88 грн. шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на виявлення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення ліквідаційної процедури АТ "Фортуна - банк" фактів дій/бездіяльності та прийняття пов`язаними особами банку рішень стосовно проведення банком ризикових та економічно невиправданих кредитних операцій, а саме кредитування позичальників у великих розмірах під неліквідне забезпечення, які прямо протирічили інтересам АТ "Фортуна - банк" та його кредиторам, чим банку було завдано збитків на загальну суму 1 071 564 970,54 грн., з яких на підставі ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підлягає стягненню 820 362 051,88 грн., розмір яких обмежується сумою акцептованих банком та незадоволених за рахунок майна останнього кредиторських вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2020 року суд постановив звернутися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Бобрицької сільської ради, Катюжанської сільської ради із запитами щодо доступу до персональних даних відповідачів - фізичних особів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року.

У відповідь на запити від 30.06.2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації листом № 105/01-3667/1 від 09.07.2020 року, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації листами №№ 1614, 1608, 1609 від 17.07.2020 року, Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації листами № 1493/26 від 06.07.2020 року, № 1663/26 від 17.07.2020 року, Бобрицькою сільською радою листом № 1-19/284 від 13.07.2020 року, Катюжанською сільською радою листом № 324/02-22 від 09.07.2020 року надано відповідні відомості стосовно громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 року залишено позовну заяву Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду належним чином засвідчених копій паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків гр-н ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання на адресу реєстрації/проживання відповідачів 5 та 7 копії позовної заяви та доданих до неї доказів;

- подання до суду доказів сплати судового збору у визначеному законодавством порядку та розмірі.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 року, судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких саме у спосіб, встановлений судом, позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що ухвали суду надсилаються сторонам в порядку, встановленому ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, та з додержанням вимог ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 652 ухвала Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 року про залишення позовної заяви без руху, яка направлялась на адресу місцезнаходження позивача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців буд. 17, була вручена позивачу 06.08.2020 року, таким чином, строк на усунення недоліків становив до 18.08.2020 року включно.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва 14.08.2020 року від Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" надійшла заява № 46-10546/20 від 13.08.2020 року про усунення недоліків позовної заяви.

Однак, як встановлено судом, на виконання вимог ухвали суду від 30.07.2020 року заявником надані тільки пояснення щодо паспортних даних та РНОКПП відповідачів, а також докази надсилання копії позовної заяви з додатками на адреси реєстрації/проживання відповідачів 5 та 7.

При цьому в поданій заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачем зазначено про надання на виконання вимог суду оригіналу платіжного доручення від 12 серпня 2020 року № 1883 про сплату судового збору в розмірі 735 700,00 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд звертає увагу позивача на те, що встановлення підтвердження зарахування судового збору до державного бюджету здійснюється тільки з оригіналу платіжного доручення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25.05.2020 року у справі № 910/1762/20.

Проте, як встановлено судом згідно наданих матеріалів, до вказаної заяви ФГВФО додано роздруківку платіжного доручення № 1883 від 12.08.2020 року на суму 735 700,00 грн. про сплату судового збору, завірену печаткою заявника та двома підписами без зазначення даних осіб, які завірили роздруківку вказаного платіжного документа, а також на зазначеному платіжному дорученні відсутні дата надходження - число, місяць та рік отримання банком платника розрахункового документа, дата виконання - число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника, які мають бути засвідчені підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку, відтиск печатки та підпис банку (реквізит, який є обов`язковим), через який було здійснено платіж.

Відповідно до частини другої статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з тим, за змістом положень статті 164 Господарського процесуального кодексу України документом, що підтверджує сплату судового збору є його оригінал, а не будь-яка копія.

Суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Аналогічну правову позицію викладено в ухвалах Верховного Суду України від 21.05.2018 року у справі № 923/331/16, від 30.08.2018 року у справі № 910/6968/16, від 18.04.2018 року у справі № 925/56/16, від 12.11.2019 року у справі № 910/384/17 та від 25.05.2020 року у справі № 910/1762/20.

Отже додана до заяви про усунення недоліків позовної заяви роздруківка платіжного доручення № 1883 від 12.08.2020 року про сплату судового збору за відсутності обов`язкових реквізитів у її змісті не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви.

Клопотання позивача про неможливість надання таких доказів та/або клопотання про їх витребування, а також продовження строку на усунення недоліків позовної заяви матеріали також не містять.

Таким чином, зважаючи на наявні докази та зміст останніх, позивачем не усунуто недоліки, які були підставою для залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Тобто зазначені вимоги до позовних заяв, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене, позовна заява Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про стягнення 820 362 051,88 грн. вважається неподаною і повертається заявнику.

Разом з тим суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 162, 163, 164, 174, 233-235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про стягнення 820 362 051,88 грн. вважати неподаною та повернути заявнику.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 25.08.2020 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон