РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2020Справа № 910/7490/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/7490/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

29 травня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (позивач) надійшла позовна заява № 1129470, 193334 від 26.05.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна" (відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 70 984,72 грн. (сімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 72 копійки).

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у відповідності до приписів пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникло право подати регресний позов до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою на думку позивача є Товариство з обмеженою відповідальністю "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 року у справі № 910/7490/20 позовну заяву № 1129470, 193334 від 26.05.2020 року Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ТОВ "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "ПЗУ Україна" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 528 ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 року у справі № 910/7490/20 вручено уповноваженому представнику позивача - 05.06.2020 року.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 10.06.2020 року (включно).

При цьому, відповідно до п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

12 червня 2020 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" надійшла заява № 1129470 від 11.06.2020 року «Про усунення недоліків позовної заяви».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7490/20, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, але не менше строку карантину, встановленого Кабінетом Міністром України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 791 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 року у справі № 910/7490/20 вручено уповноваженому представнику відповідача - 19.06.2020 року.

Суд відмічає, що відповідно до пункту четвертої розділу X Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до п. 2 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 10.08.2020 року по 21.08.2020 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 25.08.2020 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі - позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна" (надалі - відповідач, страхувальник) було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5669067 (поліс), предметом якого є страхування автомобіля «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

24.02.2018 року у м. Києві по Харківському шосе, 48 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Seat Altea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (потерпілий ) та автомобіля «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що належить ТОВ "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна".

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2018 року у справі № 755/3479/18, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , пункту 2.5. Правил дорожнього руху.

У вказаній вище постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Харківське Шосе, 48 у м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем «Seat Altea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПАТ «СК «ПЗУ Україна» (позивача у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5669067 термін дії якого з 15.02.2018 року по 14.02.2019 року включно.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

Згідно зі звітом № 543 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19.03.2018 року вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Seat Altea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження становить 83 107,66 грн.

02.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування у сумі 70 984,72 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № UA040/L01/01 від 04.05.2018 року.

Позивач, посилаючись на приписи пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 08.10.2019 року направив відповідачу вимогу № 1129470, 193334 від 08.10.2019 року в порядку регресу, у якій вимагав від відповідача здійснити відшкодування шкоди у розмірі 70 984,72 грн.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач стверджує, що у зв`язку з виплатою власнику пошкодженого у ДТП автомобіля страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за спричинені збитки, посилаючись на той факт, що автомобіль «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ТОВ "Декьюмен Дабл Ве Кепітал Україна", а водій ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5669067, предметом якого є страхування транспортного засобу «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було відшкодовано на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 70 984,72

Правила щодо регресного позову страховика встановлені статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пп. а п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно зі ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Таким чином шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що предметом доказування у даній справі є обставини перебування транспортного засобу «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у володінні роботодавця, а саме відповідача, та факт перебування винної у ДТП особи - ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем.

Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 року у справі № 914/820/17 зробив висновок, що з аналізу частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України суд вбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків."

Встановлення факту перебування водія ОСОБА_2 на час ДТП у трудових відносинах з відповідачем та виконання водієм на час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків має суттєве значення для покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які надають суду можливість встановлення факту перебування винної у вчиненні ДТП особи ОСОБА_2 у трудових (службових) відносинах із відповідачем.

Тобто, обставини заподіяння шкоди водієм ОСОБА_2 саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків потребують доказування у загальному порядку шляхом надання до суду відповідних доказів.

Однак, доказів того, що водій ОСОБА_2 на час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і керував застрахованим транспортним засобом «Renault Sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків суду не надано.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.08.2020р.

Суддя О.В. Котков