ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року

м. Черкаси справа № 925/754/20

Господарський суд Черкаської області у складі судді Довганя К.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу №922/754/20 за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця до Приватного акціонерного товариства Азот про стягнення 72660,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 72660,50 грн. штрафу за невірно визначену масу вантажу в залізничних накладних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач невірно зазначив відомості про масу вантажу, яка була направлена у березні 2020 р. за залізничною накладною № 40146037 на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці зі станції Черкаси Одеської залізниці на адресу ПрАТ «Макрохім» в залізничному вагоні № 57196388.

Позивач зазначив, що при прибутті на ст. Мелітополь Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми № 15 від 11.03.2020 було проведено контрольне зважування цього вагону на справних електронних вагах, прийнятих до обліку СП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» за № 160, повірка 06.02.2020. В результаті чого перевірки було встановлено, що маса вантажу не відповідає масі вантажу, а саме вага вантажу була більша, ніж вказаної у накладній відправником.

Ухвалою від 17.06.2020 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі та вирішив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.07.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вважав заявлені вимоги безпідставними та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення відповідачем збитків для позивача.

Відповідач вважає, що при складанні комерційного акту № 476003/6 від 11.03.2020 позивачем було порушено ряд вимог, які встановленні чинним законодавством України при складанні комерційних актів, а саме в комерційному акті відсутній штемпель станції Мелітополь Придніпровської залізниці, що є порушенням п.8 Правил складання актів.

13.07.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погодився із доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позов та просив суд позов задовольнити повністю.

04.08.2020 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення щодо способу визначення маси вантажу. Позивач вказував на декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажу, а саме: підрахуванням маси на вантажних місцях та трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром та умовно. Позивач вважає, що інформація викладена у комерційному акті є достовірною, повною та підтверджується іншими доказами у розумінні ГПК України.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Із дослідженої у судовому засіданні накладної № 40146037 вбачається, що відповідно п.2.1 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів представники ПрАТ «АЗОТ» в графі 24 «спосіб визначення маси» вказали масу вантажу 65000 кг, а у графі 26 «спосіб визначення маси» зазначено: Вагонні ваги, статистичні, заводський № 2312 ВВ150Э/2С №12». Графа 20 містить «найменування вантажу» - добрива карбамідо-аміачні (КАС) (частка азоту у нітратній формі менше 12%). Відправник ПрАТ «АЗОТ».

11.03.2020 на ст. Мелітополь Придніпровської залізниці по прибуттю поїзда на підставі акту загальної форми №15 від 11.03.2020, за присутності представника вантажоодержувача ПрАТ «Макрохім» була проведена контрольна перевірка маси вантажу у вагоні №57196388 на 150-Т вагонних вагах, заводський номер №160 власності Структурного підрозділу «Запорізька механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця-повірених згідно технічного паспорту 06.02.2020.

В результаті цієї перевірки було встановлено, що маса вантажу вказана відправником в залізничній накладній №40146037 у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником», не відповідає масі вантажу, встановленій при проведенні контрольної перевірки вантажу,а саме: маса нетто по накладній 65000 кг, а маса нетто при перевірці мала різницю маси нетто +300 кг.

За таке порушення позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати в сумі 72660,50 грн. відповідно до п. 31 накладної (14532,10 грн. х 5) згідно ст. 118 Статуту залізниць України.

Згідно з положеннями ст.11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами ЦК України та глави 32 Господарського кодексу (далі - ГК) України.

Ст.908 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 306 ГК України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України Про транспорт, Законом України Про залізничний транспорт, Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457, та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Згідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п. "а" ст. 5 Статуту Правила перевезення вантажів є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Ст. 23 Статуту залізниць України та Правилами перевезень вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.1 2000 року, а саме "Правилами оформлення перевізних документів", передбачено що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з п.2.1. та п.2.2. розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, графи у Накладній "Маса вантажу в кг. визначена відправником" та "Спосіб визначення маси" заповнюються відправником.

Відповідно до ст. 37 Статут залізниць України та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажу визначається відправником.

Як передбачено п.2.3. Правил оформлення перевізних документів правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, папіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

За змістом ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність них відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, то зазначаються у накладній.

Відповідно до п. 8 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року N 334, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

При дослідженні в судовому засіданні комерційного акту № 476003/6 від 11.03.2020 судом встановлено, що оригінальний штемпель станції на акті міститься саме в тому місці, як передбачено зразком цього акту з Додатку 1 до пункту 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334 на виконання ст. 129 Статуту залізниць України.

Проте, на бланку акта у передбаченому місці для штемпелів та відміток про реєстрацію акта (верх бланку акта) ні штемпеля, ні відмітки про реєстрацію акта бланк не містить.

П.10 Правил складання актів визначено, що Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Щодо належності підписів уповноважених осіб в Комерційному акті у сторін заперечення відсутні.

Сторони визнають, що при складанні накладної на перевезення вантажу графа 26 заповнена відповідачем і зважування вантажу здійснювалось на його власних вагонних вагах (заводський номер 2312 ВВ 150Э/2С № 12).

Доказів заборони чинним законодавством України для відправників товарів проводити зважування вантажів на власних вагах чи/або певних типів вагів, до суду позивачем не подано.

Судом встановлено, що за результатами зважування вагона № 57196388 на території відповідача, вага продукції завантаженої у вагон склала 65 000 кг, загальна вага - 86 700 кг, тара вагону - 21 700 кг, підтверджується:

- копією Журналу відповідача зважування вантажів,

- довідкою про зважування рухомого складу від 05.03.2020,

- специфікацією № 152 на відвантажену продукцію цехом К-1 ПрАТ «АЗОТ» від 05.03.2020 р.

Судом досліджено наданий відповідачем Технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (зввт) власних вагів вагонних електромеханічних 2312 ВВ 150Э/2С № 12.

Відповідно до п. 12 Технічного паспорту на тензометричних вагонних вагах 2312ВВ-1503/2С № 12 (далі - Технічний паспорт) інтервал між оглядами -перевірками ЗВВТ складає шість місяців.

09.01.2020 вагам виконано огляд-перевірку, про що зазначено в Технічному паспорті. Відхилень від метрологічних характеристик не виявлено, ваги визнані придатними для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. Тобто, на дату завантаження (05.03.2020) вагона № 57196388, вищевказані ваги своєчасно пройшли огляд-перевірку та були придатними для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, а тому, маса вантажу (65 000 кг), яка вказана в накладній №40146037 від 06.03.2020.

Відповідно до п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

З матеріалів справи вбачається, що для зважування при завантаженні вантажу та при перевірці ваги на станції призначення, були використані різні типи вагів, а саме: відповідач використав вагонні ваги статичні тензометричні, які згідно технічного паспорта передбачають швидкість пересування на вагах під час зважування 3 км/год, а без зважування - 10 км/год. А позивач використав при перевірці ваги ватажу 150 тонні вагонні ваги № 160 приписки ст. Мелітополь (розділ «Д» Комерційного акту). З паспорта цих вагів вбачається, що швидкість пересування на вагах під час зважування 0 км./год, а без зважування - не більше 3 км. /год.

Щодо повірки належним чином ваг у сторін, заперечення відсутні.

Відтак, сторони для зважування вантажу застосували різні типи вагів, які вимагають дотримання різних методик зважування.

При цьому з матеріалів справи неможливо встановити, що обидві сторони взагалі дотрималися технічних вимог своїх вагів про швидкість пересування вантажу на вагонних вагах при кожному зважуванні.

Таким чином, ваги позивача та відповідача, за допомогою яких здійснювалося зважування одного й того самого вагона (№ 57196388) відрізняються інженерно-технічними особливостями.

З огляду на те, що фактично зважування на станціях відбувалось на вагах різного типу та різними способами, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на виявлення різниці маси вантажу саме внаслідок неправильного зазначення маси вантажу.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача є необґрунтованими, не доведені належними та допустимими докази, які б підтверджували наявність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у вигляді нарахованого штрафу.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 72660,50 грн. штрафу, нарахованого у п`ятикратному розмірі провізної плати за неправильно вказану в накладній масу вантажу.

Відповідно ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.08.2020.

СУДДЯ К.І.Довгань