РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2020Справа № 910/2628/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КИЇВГАЗТРЕЙД"

до ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КЛІНІЧНИЙ САНАТОРІЙ "ЖОВТЕНЬ" ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ"

про стягнення 1 528 116,76 грн.

за участю представників:

від позивача: Сидоренко М.В.

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості у розмірі 1 433 633,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №222089/Т постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 01.12.2018 в частині повної та своєчасної оплати отриманого природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 30.03.2020. Крім того, вказаною ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову (в тому числі доказів повного або часткового погашення боргу).

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, судове засідання, призначене на 30.03.2020 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 призначено підготовче засідання на 20.05.2020.

19.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

19.05.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КИЇВГАЗТРЕЙД" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 20.05.2020 представник позивача підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог, подану 19.05.2020, просив прийняти її до розгляду, зазначив, що станом на 14.05.2020 вартісні показники ціни позову змінились, як в сторону збільшення, так і зменшення. Так, позивач вказує, що відповідачем 28.04.2020 частково сплачено вартість поставленого природного газу у сумі 10 000,00 грн. Таким чином, станом на 14.05.2020 сума основаного боргу, без урахування вартості газу поставленого у лютому, березні, квітни 2020 року, складає 1 309 508, 89 грн. Крім того, позивач зазначає, що ним пред`являлись вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені за невиконання відповідачем грошового зобов`язання у розмірі 571 806,80 грн. які станом на 14.05.2020 становлять: пеня - 168 670, 13 грн., 3% річних - 21 603,88 грн., інфляційні втрати - 28 333, 86 грн. Посилаючись на розрахунок, позивач зазначив, що сума позовних вимог становить 1 528 116, 76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 прийнято до розгляду заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КИЇВГАЗТРЕЙД" про збільшення розміру позовних вимог, з одночасним визначенням нової ціни позову - 1 528 116,76 грн. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання у даній справі на 01.06.2020.

У підготовчому засіданні 01.06.2020 оголошено перерву на 17.06.2020.

У підготовчому засіданні 17.06.2020 оголошено перерву на 01.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.08.2020.

30.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 03.08.2020 представник позивача надав пояснення та просив суд задовольнити позовні вимоги, заперечував щодо відкладення розгляду справи по суті на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 розгляд справи відкладено на 19.08.2020, враховуючи клопотання відповідача про відкладення судового засідання.

Представник відповідача у судове засідання 19.08.2020 не з`явився. Через відділ автоматизованого документообігу суду подав чергове клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, зважаючи на відсутність процесуальних строків, передбачених Господарсько-процесуальним кодексом України, для відкладення розгляду справи на іншу дату.

Так, статтею 195 ГПК України встановлено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З огляду на те, що підготовче засідання було закрито ще ухвалою від 01.07.2020, беручи до уваги, що розгляд справи по суті має бути здійснено протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, тоді як відповідачем подано друге поспіль клопотання про відкладення розгляду справи, яке не є достатньо обґрунтованим, при цьому відповідачем не надано заяв та клопотань про намір вчинити будь-які інші процесуальні дії, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його безпідставністю.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, судом враховані пояснення представника відповідача, надані у підготовчих засіданнях.

У судовому засіданні 19.08.2020 представник позивача надав пояснення, підтвердив факти часткового погашення відповідачем суми основного боргу. Крім того, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в редакції заяви про збільшення позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2018 між ТОВ "КиївГазТрейд" (постачальник) та ДП клінічний санаторій "Жовтень" ЗАТ "Укрпрофздравниця" (перейменовано у Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Жовтень" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця") (споживач) був укладений договір № 222089/Т постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовим) (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу в 2018 році природний газ в об`ємах і порядку, передбачених цим договором, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору річний плановий об`єм постачання газу становить 70 тис. куб. м.

Розділом 2 договору сторонами визначено умови постачання газу та порядок його обліку.

Згідно з умовами п. 2.7 договору фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті споживачем, підтверджується підписаним між споживачем та постачальником актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних Оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Відповідно до п. 2.8 договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником. Відсутність у споживача підписаних актів приймання-передачі газу не є підставою для порушення строку остаточного розрахунку, встановленого цим договором (пункти 4.6 та 4.7) та не звільняє його від відповідальності за порушення цих строків.

Згідно з п. 4.1 договору ціна газу, що постачається споживачеві за цим договором становить 13509,9600 грн. за 1000 куб. м., в тому числі ПДВ 20% та тариф на транспортування газу магістральними ми трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз".

Пунктом 4.4. договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один місяць - з 7.00 годин першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця.

У випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.6.3 договору).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, за доводами позивача, відповідач не виконав грошові зобов`язання з повної та своєчасної оплати отриманого за договором природного газу в період жовтень 2019 року - січень 2020 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору між сторонами правочину склалися господарські правовідносини, а також, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 263 Господарського кодексу України господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується, зокрема, господарськими договорами купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 4.6.1 договору оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється Споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в п. 1.2. Договору.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни гачу на наступний розрахунковий період та відповідної величини планового об`єму газу, заявленого на наступний розрахунковий період, У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла попередньому місяці (п. 4.6.2 договору).

Сторони узгодили, що датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок постачальника (п. 4.6.6 договору).

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2018 до договору № 222089 від 01.12.2018, сторони визначили, що плановий об`єм постачання газу на 2019 рік становить 509,0 тис. куб. м., погодили середньодобові, місячні та квартальні планові об`єми постачання газу за період січень-грудень 2019 року.

Додатковою угодою № 1 від 19.12.2019 до договору № 222089 від 19.12.2019, сторони визначили, що плановий об`єм постачання газу на 2020 рік становить 419 тис. куб. м., погодили середньодобові, місячні та середньодобовий планові об`єми постачання газу за період січень-грудень 2020 року.

Відповідно до п. 10.1 договору в редакції додаткової угоди № 1, договір набуває чинності з дати його підписання, діє в частині постачання газу до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов укладеного договору та додаткових угод до нього, у жовтні, листопаді, грудні 2019 року та у січні 2020 року позивачем було передано, а відповідачем прийнято природний газ в обумовленому об`ємі, про що сторони підписали акти прийому-передачі природного газу від 31.10.2019 на суму 186 042,48 грн., від 30.11.2019 на суму 360 103,91 грн., від 31.12.2019 на суму 411 360,07 грн., від 31.01.2020 на суму 362 002,43 грн. Загальна вартість поставленого у спірний період газу склала 1 319 508,89 грн.

Відповідач, у свою чергу, вартість переданого позивачем газу за договором оплатив частково в розмірі 10 000 грн. (після звернення позивача з даним позовом до суду, а також після відкриття провадження у справі), на підтвердження чого сторонами надані відповідні докази. Факт часткового погашення відповідачем суми основного боргу на суму 10 000 грн. також підтверджений представником позивача у судовому засіданні.

З матеріалів справи також вбачається, що листами № 88 від 20.02.2020 та № 42 від 31.01.2020 відповідач гарантував повне погашення заборгованості. Проте доказів погашення залишку наявної заборгованості матеріали справи не містять.

За таких обставин, на час ухвалення рішення по даній справі, доведеною та реально існуючою є сума основної заборгованості у розмірі 1 309 508,89 грн., а відтак саме зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені за порушення відповідачем строків оплати товару, суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Судом встановлено, що позивачем правомірно обчислено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку та дійшов висновку про те, що арифметично вірною, обґрунтованою та здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства є сума пені за порушення відповідачем договірних зобов`язань (за період жовтень 2019 року - січень 2020 року) у розмірі 105 533,84 грн.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує наступне.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат в межах заявленого періоду (жовтень 2019 року - січень 2020 року), суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині та стягнення з відповідача 18 553,06 грн. - інфляційних втрат та 14 494,17 грн. - 3% річних, оскільки саме такий розмір інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим та арифметично вірним.

Крім того, судом встановлено, що у межах справи № 910/14814/19 Господарського суду міста Києва розглядався аналогічний спір про стягнення з відповідача заборгованості за Договором за інший період договірних правовідносин, а саме квітень-вересень 2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/14814/19 стягнуто з Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Жовтень" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КиївГазТрейд" 571 806,80 грн. - основного боргу, 67 596,31 грн. - пені, 5 925,81 грн. - 3% річних, 1 259,84 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 683,83 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано наказ від 10.03.2020 у справі № 910/14814/19.

Зазначаючи про те, що відповідач остаточно погасив заборгованість, яка була стягнута за рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/14814/19, лише 07.04.2020, позивачем у межах справи № 910/2628/20 також заявлено до стягнення 61 960,90 грн. - пені, 6 887,85 грн. - 3% річних та 8 577,10 грн. - інфляційних втрат за період прострочення заборгованості, який не був предметом розгляду у межах справи № 910/14814/19, а саме (18.10.2019 - 07.04.2020) з урахуванням часткових погашень боргу, які здійснювалися відповідачем у спірний період.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що принцип правової визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, оскільки на момент розгляду справи № 910/2628/20 набрало законної сили судове рішення у справі № 910/14814/19, обставини, які були встановлені під час господарського провадження 910/14814/19 не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Судом приймаються доводи позивача стосовно того, що наявність судового рішення, яке не було в повному обсязі виконано відповідачем до 07.04.2020, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, відтак не позбавляє позивача права на отримання коштів за порушення відповідачем строків виконання грошових обов`язків за період, який не було заявлено у межах справи № 910/14814/19, однак протягом якого відбувалися порушення умов договору з боку відповідача, а саме з 18.10.2019 по 07.04.2020.

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку та дійшов висновку про те, що арифметично вірною, обґрунтованою та здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства є сума пені за порушення відповідачем договірних зобов`язань (за період 18.10.2019 - 07.04.2020, без урахування днів, у які фактично відбувалися погашення заборгованості) у розмірі 61 960,90 грн. Також судом задовольняється позовна вимога про стягнення 6 887,85 грн. 3% річних, оскільки позивачем проведено арифметично вірний розрахунок і цій частині.

Разом з цим, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат в межах заявленого періоду, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині та стягнення з відповідача 3 417,66 грн. інфляційних втрат, оскільки саме такий розмір інфляційних втрат є обґрунтованим та арифметично вірним.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, не подав обґрунтований контррозрахунок штрафних санкцій, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 309 508,89 грн. - основного боргу, 167 494,74 грн. - пені, 21 382,01 грн. - 3% річних, 21 970,72 грн. - інфляційних втрат.

В іншій частині позовних вимог суд відмовляє, зважаючи на встановлені у даному рішенні обставини.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КЛІНІЧНИЙ САНАТОРІЙ "ЖОВТЕНЬ" ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" (03084, м. Київ, Конча-Заспа, Столичне шосе, 27 км, ідентифікаційний код 02583744) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВГАЗТРЕЙД" (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 5, ідентифікаційний код 42394311) 1 309 508,89 грн. - основного боргу, 167 494,74 грн. - пені, 21 382,01 грн. - 3% річних, 21 970,72 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у розмірі 22 805,35 грн.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.08.2020.

Суддя І.В. Приходько