ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2020м. ДніпроСправа № 904/1465/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестбетон" (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 27А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, буд. 38)

про стягнення 10 842,00 грн. заборгованості за поставлений товар та надані послуги, 63,97 грн. інфляційних втрат та 108,72 грн. 3% річних

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестбетон" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 10.03.2020 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" заборгованості на загальну суму 11 014,69 грн., з яких:

- 10 842,00 грн. заборгованість за поставлений товар та надані послуги;

- 63,97 грн. інфляційні втрати за період з липня по листопад 2019 року;

- 108,72 грн. 3% річних за період з 01.08.2019 по 30.11.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за товар отриманий на суму 56 256,00 грн. та послуги отримані на суму 19 686,00 грн., саме на загальну суму 75 942,00 грн.:

1) за видатковою накладною №10 від 05.06.2018 на суму 20 358,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №483 від 05.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 11 від 05.06.2018 на 2 274,00 грн.;

2) за видатковою накладною №22 від 05.06.2018 на суму 5 994,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №486 від 05.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 23 від 05.06.2018 на 2 868,00 грн.;

3) за видатковою накладною №26 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №503 від 08.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 27 від 08.06.2018 на 4 650,00 грн.;

4) за видатковою накладною №24 від 08.06.2018 на суму 8 544,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №500 від 08.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 25 від 08.06.2018 на 4 056,00 грн.;

5) за видатковою накладною №28 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №504 від 08.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 29 від 08.06.2018 на 5 838,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/1465/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.03.2020, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, буд. 38, на яку і була направлена кореспонденція суду для відповідача.

Поштове відправлення на вказану адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду про прийняття позовної заяви до розряду та відкриття провадження у справі, повернуто за зворотною адресою з довідкою Укрпошти "За закінченням терміну зберігання".

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бестбетон" (далі - позивач, постачальник, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" (далі - відповідач, покупець, замовник) укладено договір поставки у спрощеній формі шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, а саме виставлення рахунку на оплату товару №8 від 04.06.2018, який зазначений у видаткових накладних та актах надання послуг.

Позивач стверджує, що загальна суму відвантаженого товару та наданих послуг складає 75 942,00 грн., а саме:

1) за видатковою накладною №10 від 05.06.2018 на суму 20 358,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №483 від 05.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 11 від 05.06.2018 на 2 274,00 грн.;

2) за видатковою накладною №22 від 05.06.2018 на суму 5 994,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №486 від 05.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 23 від 05.06.2018 на 2 868,00 грн.;

3) за видатковою накладною №26 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №503 від 08.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 27 від 08.06.2018 на 4 650,00 грн.;

4) за видатковою накладною №24 від 08.06.2018 на суму 8 544,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №500 від 08.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 25 від 08.06.2018 на 4 056,00 грн.;

5) за видатковою накладною №28 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн., відправлення за товарно-транспортною накладною №504 від 08.06.2018 та за здійснені послуги з доставки товару виставлено акт № 29 від 08.06.2018 на 5 838,00 грн.

Також позивач стверджує, що відповідачем здійснена 04.06.2018 оплата у сумі 65 100,00 грн.

Таким чином, позивач посилаючись на те, що виконував взяті на себе зобов`язання згідно з домовленостями та поставив товар та надав послуги, проте відповідач сплатив кошти не в повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 10 842,00 грн. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки товару та надання послуг, строк оплати, наявність часткової оплати, наявність прострочення оплати.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Правочин може учинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 Цивільного кодексу України).

Зі змісту ст. 207 Цивільного кодексу України випливає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, поставка товару позивачем та його отримання відповідачем свідчить про волю сторін до настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст. 205 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами природою є договором купівлі - продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, у даному спорі позивач має підтвердити поставку товару та надання послуг на користь відповідача, подавши відповідні докази, а відповідач у разі подання позивачем таких доказів має їх спростувати.

Позивачем подано видаткові накладні та акти надання послуг на загальну суму 53 310,00 грн., які не містять підпис представника відповідача, а саме:

1) видаткова накладна №22 від 05.06.2018 на суму 5 994,00 грн. та акт надання послуг №23 від 05.06.2018 на 2 868,00 грн.;

2) видаткова накладна №26 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн. та акт надання послуг №27 від 08.06.2018 на 4 650,00 грн.;

3) видаткова накладна №24 від 08.06.2018 на суму 8 544,00 грн. та акт надання послуг №25 від 08.06.2018 на 4 056,00 грн.;

4) видаткова накладна №28 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн. та акт надання послуг №29 від 08.06.2018 на 5 838,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні, а саме, червень 2018 року) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Необхідно зазначити, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на той же час):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

Суд наголошує, що надані позивачем копії:

1) видаткової накладної №22 від 05.06.2018 на суму 5 994,00 грн. та акту надання послуг №23 від 05.06.2018 на 2 868,00 грн.;

2) видаткової накладної №26 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн. та акту надання послуг №27 від 08.06.2018 на 4 650,00 грн.;

3) видаткової накладної №24 від 08.06.2018 на суму 8 544,00 грн. та акту надання послуг №25 від 08.06.2018 на 4 056,00 грн.;

4) видаткової накладної №28 від 08.06.2018 на суму 10 680,00 грн. та акту надання послуг №29 від 08.06.2018 на 5 838,00 грн.,

не містять всі обов`язкові реквізити, а саме особистий підпис відповідача в графі отримання.

Таким чином, не підписання відповідачем накладних та актів надання послуг, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і які не відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції не є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар та послуги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" наявність особистого підпису дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відсутність довіреності за наявності інших первинних документів не може заперечувати господарської операції. На цьому наголошував Верховний суд України в постанові від 29.04.2015 року у справі №903/676/141.

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2019 року у справі №915/905/16 погодився з позицією суду апеляційної інстанції про те, що факт отримання відповідачем товару за видатковою накладною підтверджується наявністю особистого підпису фізичної особи-підприємця на цій накладній.

Крім того, Верховний Суд у зазначеній вище постанові зазначив, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Суд враховує, що одночасно зі складанням видаткової накладної, у позивача виникає податкове зобов`язання з ПДВ, дохід та дебіторська заборгованість покупця по оплаті товару, який вказано у видатковій накладній. Податкова накладна складається на дату виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця) та є одним із документів, що підтверджує здійснення господарської операції.

Проте позивачем на підтвердження здійснення господарської операції із поставки товару та надання послуг відповідачу податкові накладні позивач не надав.

За таких обставин, вимоги позивача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, є такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв`язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наведених обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 10 842,00 грн. заборгованості за поставлений товар та надані послуги задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню й похідні вимоги про стягнення 63,97 грн. інфляційних втрат за період з липня по листопад 2019 року та 108,72 грн. 3% річних за період з 01.08.2019 по 30.11.2019.

Судовий збір у сумі 2 102,00 грн. покладається на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестбетон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" про стягнення 10 842,00 грн. заборгованості за поставлений товар та надані послуги, 63,97 грн. інфляційних втрат та 108,72 грн. 3% річних відмовити повністю.

Судовий збір у сумі 2 102,00 грн. покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв