ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2459/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Драганова Георгія Дмитровича про забезпечення позову за вх. № 2-3557/20 від 20.08.2020р. у справі № 916/2459/20

за позовом: Фізичної особи-підприємця Драганова Георгія Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкан-Плюс» (вул. Центральна, № 81, с. Калчева, Болградський р-н, Одеська обл., 68723, )

про стягнення 743 455,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 року Фізична особа-підприємець Драганов Георгій Дмитрович звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкан-Плюс» 743 455,79 грн., з яких 694 979,16 грн. - сума заборгованості за договором про надання послуг по збиранню зернових культур від 20.06.2019р. № 20/06, 23671,00 грн. - сума 3% річних, 24805,63 грн. інфляційних втрат.

Разом із позовною заявою до господарського суду ФОП Драгановим Георгієм Дмитровичем подано заяву про забезпечення позову за вх. №2-3557/20 від 20.08.2020р., в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Балкан-Плюс» у розмірі ціни позову 743 455,79 грн., судового збору за подання позовної заяви в розмірі 11151,84 грн., судового збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 1051,00 грн. та за витрати на правничу допомогу в розмірі 44 500,00 грн.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що між Фізичною особою-підприємцем Драгановим Георгієм Дмитровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «БАЛКАН-ПЛЮС» було укладено договір про надання послуг по збиранню зернових культур від 20.06.2019р. № 20/06, відповідно до якого виконавець зобов`язався провести сільськогосподарські роботи по збиранню зернових та технічних культур врожаю 2019 року на земельних площах замовника.

Позивач зазначив, що 07.07.2019р. сторони підписали акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого позивачем було виконано роботи по збиранню зернових культур згідно договору №20/06 від 2019 року, а саме зібрано урожай на загальній площі 906,90 га. Також, в даному акті зазначено, що роботи виконані повністю, сторони стосовно виконаної роботи претензій одна до одної не мають. Загальна сума відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) становила 792630,60 грн. На підставі цього акту замовник мав перерахувати грошові кошти до 07.08.2019р. включно. На всі вимоги здійснити оплату поступала відповідь, що протягом найближчого строку відповідач розрахується за заборгованістю.

Надалі, як вказує позивач, ніякої оплати за даним договором та актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), не здійснювалось. Утім, 15.04.2020р. на розрахунковий рахунок Виконавця надійшла часткова оплата у сумі 97651,44 грн., що підтверджується відповідною витягом (довідкою) про рух грошових коштів.

Також позивач наголошує, що, 15.04.2020р. ним було відправлено претензію, яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення відправлення була одержана відповідачем 27.04.2020 року. В даній претензії позивач зазначав, що виконавець вимагає від замовника виконати належним чином зобов`язання за договором та перерахувати на його рахунок заборгованість у розмірі 694979,16 грн. на протязі 10-ти днів з моменту отримання даної претензії, проте на момент подання позовної заяви оплати відповідачем по зобов`язанню не було здійснено.

Крім того, позивач звертає увагу, що рішенням Господарського суду Одеської області від 30 червня 2020 року по справі № 916/627/20 за позовом фізичної особи-підприємця Санайко Юлії Михайлівни до Товариства з обмеженою відповідальністю „БАЛКАН- ПЛЮС» про стягнення 280728,80 грн. (за нерозрахунок за договором про надання послуг по збиранню зернових культур № 25/06-2019 від 25.06.2019 року) було вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „БАЛКАН-ПЛЮС» на користь фізичної особи-підприємця Санайко Юлії Михайлівни 280728 грн. 80 коп. основного боргу, 4210 грн. 93 коп. судового збору. Все це свідчить про активне ухилення відповідачем від своїх зобов`язань.

Отже, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові суми, що належать відповідачу, може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вимогами ч.1 ст.137 ГПК України встановлені такі види заходів забезпечення позову, як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог позивача є стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 743 455,79 грн. за договором про надання послуг по збиранню зернових культур від 20.06.2019р. № 20/06.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Проаналізувавши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача суд не вбачає посилань на те, які докази вказують на наявність обставин, з якими пов`язується застосування цього заходу до забезпечення позову, та в чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову, вважає що заявником належним чином не обґрунтовано причини звернення із заявою про забезпечення позову із наданням відповідних доказів.

При цьому, суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з посиланням на судові провадження щодо відповідача, оскільки вказані обставини жодним чином не свідчать про ухилення відповідача від виконання зобов`язань саме за спірним договором. Накладення арешту на рахунки боржника може призвести до зупинки діяльності підприємства, зупинить розрахунки з контрагентами, по заробітній платі, податкам тощо.

Водночас, сам факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань за спірним договором не може бути підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

При цьому, наявність у позивача об`єктивного сумніву вважати, що рішення суду буде виконане, за відсутності належних доказів у цій частині не є достатньою підставою для забезпечення позову, адже такий процесуальний інститут як, «забезпечення позову у вигляді накладання арешту на кошти» має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власним майном, у зв`язку з чим для його застосування мають існувати реальні підтверджені доказово причини, а не лише бажання позивача примусити відповідача провести розрахунки за послуги, сума боргу за які нараховано позивачем, та є предметом розгляду в суді.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Драганова Георгія Дмитровича (вх. № 2-3557/20 від 20.08.2020р.) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набрала чинності 21.08.2020р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя О.В. Цісельський