ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року Справа № 923/381/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д., за участі секретаря Литвиненко Т.О., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС", , вул. Юрія Іллєнка, 12, м. Київ,

до: Приватного підприємства "Щасливе дитинство", , вул. 49-ї Гв. Дивізії, 24, м. Херсон,

про стягнення заборгованості в сумі 27 854,14 грн,

без виклику учасників провадження,

в с т а н о в и в:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС" звернулось до Господарського суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Щасливе дитинство" заборгованість за отриманий за договором поставки № 818 від 12.04.2018 товар у сумі 21 536,88 грн., 3184,65 грн пені та 20% річних у сумі 3 132,61 грн, та понесені судові витрати у сумі 6 102,00 грн.

Ухвалою від 22.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України та ч. 5 ст. 252 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання, оскільки відсутні клопотання будь-якої із сторін про інше.

Господарський суд надав строк (протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі) учасникам справи для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та інших заяв по суті справи.

Відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву, як вбачається з матеріалів справи ухвала про відкриття була вручена 27.04.2020 представнику за довіреністю.

І. Стислий виклад позиції позивача:

Позивач доводить, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС" та Приватним підприємством "Щасливе дитинство" 12.04.2018 року було укладено Договір поставки № 818 (надалі - Договір).

За умовами цього Договору позивач постачає Товари, а відповідач приймає та оплачує Товари.

На виконання умов Договору поставки. Позивачем було поставлено, а Відповідачем було прийнято Товар, що підтверджується наступними видатковими накладними:

1. НИК-010096 від 26.07.2019 на суму 2 280,96 грн;

2. ОЛТ-021450 від 26.07.2019 на суму 3 980,64 грн;

3. ХСН-011811 від 26.07.2019 на суму 3000,96 грн;

4. ХСН-011812 від 26.07.2019 на суму 2633,04 грн;

5. ХСН-012214 від 31.07.2019 на суму 453,60 грн;

6. НИК-010633 від 05.08.2019 на суму 357,12 грн;

7. НИК-010820 від 07.08.2019 на суму 1227,36 грн;

8. ХСН-013253 від 14.08.2019 на суму 1177,92 грн;

9. ОЛТ-024826 від 16.08.2019 на суму 2566,80 грн;

10. ХСН-013842 від 21.08.2019 на суму 1224,72 грн;

11. НИК-011816 від 22.08.2019 на суму 1159,20 грн;

12. ХСН-014425 від 28.08.2019 на суму 1474,56 грн.

Загалом відповідачу було поставлено товару на загальну суму 21 536,88 грн.

Відповідно до п. 3.3. Договору, Покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію товару протягом 21 календарного дня з моменту отримання партії товару.

Станом на дату звернення до суду поставлений товар не оплачений у повному обсязі.

Згідно п. 5.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару. Покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару за кожен день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно доданого розрахунку, пеня складає 3184,65 грн.., 20% річних складає 3 132.61 грн.

Отже, позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь 21536,88 грн. (основний борг) + 3184,65 грн. (пеня) + 3 132.61 грн. (20% річних) = 27854,14 грн.

ІІ. Позиція відповідача:

Відповідач не надав відзиву на позов, його позиція щодо заявленого позову, розрахунків розміру основної заборгованості та фінансових санкцій за порушення зобов`язання, суду не відомі.

В той же час суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд вирішує спір відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову тощо.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 10 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

ІІІ. Мотивувальна частина рішення:

Судом встановлено таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС" (позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Щасливе дитинство" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки товару № 818 від 12.04.2018 р. (а.с. 21-22) (далі - договір), за умовами якого постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід`ємними частинами цього договору.

Отже, між сторонами винивкли правовідносини поставки що регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 21536,88 грн., який прийняв його, що підтверджується доданими до матеріалів справи накладними: НИК-010096 від 26.07.2019 на суму 2 280,96 грн; ОЛТ-021450 від 26.07.2019 на суму 3 980,64 грн; ХСН-011811 від 26.07.2019 на суму 3000,96 грн; ХСН-011812 від 26.07.2019 на суму 2633,04 грн; ХСН-012214 від 31.07.2019 на суму 453,60 грн; НИК-010633 від 05.08.2019 на суму 357,12 грн; НИК-010820 від 07.08.2019 на суму 1227,36 грн; ХСН-013253 від 14.08.2019 на суму 1177,92 грн; ОЛТ-024826 від 16.08.2019 на суму 2566,80 грн; ХСН-013842 від 21.08.2019 на суму 1224,72 грн; НИК-011816 від 22.08.2019 на суму 1159,20 грн; ХСН-014425 від 28.08.2019 на суму 1474,56 грн. (а.с. 23-34).

Пунктом 3.3. договору сторони передбачили, що покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару, протягом (але не пізніше) 21 календарних днів з моменту передачі такої партії товару. В разі порушення Покупцем строку оплати товару, Постачальник вправі зупинити послідуючі поставки, аж до моменту повного погашення заборгованості.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в порушення вищевказаної умови договору, відповідач не розрахувався за товар. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 21 536,88 грн. суд визнає доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України пеня й штраф є господарськими штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки (в тому числі штрафу, пені); відшкодування збитків. При цьому, відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі. Частиною 2 статті 551 ЦК України також визначено, що предметом неустойки є грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто, при укладенні договору сторонами в письмовій формі узгоджується розмір та порядок сплати неустойки (штрафу, пені).

В силу вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3. договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу та окрім того 20% річних.

Відповідно до умов договору та наданих доказів Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 184,65 грн. пені, 3 132,61 грн - 20% річних.

Суд перевірив розрахунки пені, річних та дійшов висновку, що позовні вимоги розраховані правильно відповідно до умов договору.

Позивач просить стягнути судові витрати та надав до позовної заяви їх орієнтовний розрахунок, відповідно до якого судовий збір складає 2102,00 грн., а витрати на професійну правничу допомогу - 4 000,00 грн. Позивачем додано до позову копію договору про надання правової допомоги № 4 від 16.01.2020 (а.с. 35-37), відповідно до якого юридичні послуги надаються із розрахунку вартості 1 год/800 грн без ПДВ. як вбачається з наданого звіту та акту виконаних робіт адвокатським бюро надано послуг на загальну суму 4 000,00 грн (5 годин: консультації, підготовчі дії, підготовка та подання позовної заяви до суду). Позивачем сплачено адвокатському бюро 4000,00 грн згідно платіжного доручення № від 09.04.2020.

Суд задовольняє вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається обґрунтованість та дійсність наданих послуг, а витрати позивача були фактичними, неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 -3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина друга статті 86 із змінами, внесеними згідно із Законом № 132-IX від 20.09.2019\

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Щасливе дитинство", , вул. 49-ї Гв. Дивізії, 24, м. Херсон, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГО-ТРАНС", , вул. Юрія Іллєнка, 12, м. Київ, 21536,88 грн. (двадцять одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень 88 копійок) основного боргу, 3184,65 грн. (три тисячі сто вісімдесят чотири гривні 65 копійок) пені, 3 132,61 грн. ( три тисячі сто тридцять дві гривні 61 копійок) - 20% річних, 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору та 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Копію рішення надіслати всім учасникам провадження.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 18.08.2020

Суддя П.Д. Пригуза