ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2398/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглядаючи заяву про забезпечення позову Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" від 17.08.2020р. вх. № ГСОО 2-3424/20, подану з позовною заявою Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" до Релігійної організації парафія Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської парафії, Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном

Заява Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" від 17.08.2020р. вх. № ГСОО 2-3424/20 розглядається судом відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Встановив: Релігійна організація „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" звернулась до господарського суду Одеської області з позовної заявою до Релігійної організації парафія Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської парафії, Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Позовні вимоги Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" направлено на зобов`язання відповідачів: Релігійна організація парафія Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської парафії, Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України, Товариство з обмеженою відповідальністю „Варта міста плюс" допустити негайне виконання рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні та володінні будівлею/культовою спорудою (церквою) Храму Різдва Христового, шляхом повернення їїв користування позивачу - Релігійній організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса", розташованого за адресою: 65023, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пастера,5, що перебуває в користуванні позивача на підставі охоронного договору на користування пам`яткою містобудування та архітектури від 28.05.1998р.

17.08.2020р. до господарського суду Одеської області від Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" надійшла заява про забезпечення позову від 17.08.2020р. вх. № ГСОО 2-3424/20.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову від 17.08.2020р. вх. № ГСОО 2-3424/20 Релігійною організацією „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" було зазначено суду наступне.

Позивач зазначає, що в позовній заяві наведено достатньо доказів про захват відповідачами храму Різдва Христового по вул. Пастера, 5 у м. Одеса, яким користувалась Релігійна організація „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського патріархату м. Одеса", до 01.04.2020р.

Також, як вказує позивач, у позовній заяві надано докази про захват будівлі храму Різдва Христового по вул. Пастера. 5 у м. Одеса Управлінням Одеської Єпархії Православної Церкви України, та Релігійною організацією парафія Різдва Христового м. Одеси. Одеської та Балтської парафії, . з використанням правостановлючих докуметів останьої організації та оригіналу охоронного договору, яким незаконно, шляхом обману заволодів єпископ Павло ( ОСОБА_1 ).

Окрім цього, як зазначає позивач, останнім часом йому стало відомо, але лише з чужих слів, що представники Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України, поширюють чутки про відсутність у них достатньо грошових коштів на утримання будівлі храму Різдва Христового по вул. Пастера. 5 у м. Одеса.

Оскільки вказаний храм розташований у центрі міста Одеси, тому у позивача є обґрунтовані висновки про те, що відповідачі мають намір укласти угоду з будівельною компанією на забудову для своїх потреб культової споруди (храму) в іншому місці та відмовитися від будівлі храму Різдва Христового по вул. Пастера. 5 у м. Одеса для подальшої передачі з метою забудови виробничими чи житловими приміщеннями.

За посиланням позивача, визначеними в заяві, невжиття заходів щодо забезпечення позову про заборону вчинення будь-яких дій стосовно будівлі храму Різдва Христового, по вул. Пастера. 5 у м.Одесі, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення і взагалі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на культову споруду - храм Різдва Христового, що знаходиться по вул. Пастера,5 у м. Одеса та заборонити відповідачам і іншим особам вчиняти дії щодо відчуження, укладання договорів тощо щодо предмету спору.

Розглянувши заяву Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" від 17.08.2020р. вх. №ГСОО 2-3424/20 про забезпечення позову, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; виключено; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями абз. 1 ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Судом встановлено, що позовні вимоги Релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м.Одеса" направлено на зобов`язання відповідачів: Релігійної організації парафія Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської парафії, Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Варта міста плюс" допустити негайне виконання рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні та володінні будівлею/культовою спорудою (церквою) Храму Різдва Христового, шляхом повернення її в користування позивачу - Релігійній організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса", розташованого за адресою: 65023, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пастера,5, що перебуває в користуванні позивача на підставі охоронного договору на користування пам`яткою містобудування та архітектури від 28.05.1998р.

За текстом позовної заяви позивачем було зазначено суду, що рішенням голови Одеської обласної державної адміністрації за № 681/А від 19.11.1996р., яке розпорядженням голови Одеської обласної адміністрації № 340/А-2001 від 03.02.2001р. скасовано при реєстрації Статуту (нова редакція) релігійної громади Різдва Христового парафії Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса, зареєстровано юридичну особу релігійну організацію парафію Різдва Христового м. Одеси, Одесько-Балтської єпархії за адресою вул. Чорноморського козацтва, буд. 167, м. Одеса, .

Розпорядженням голови Одеської обласної адміністрації № 413/А-98 від 19.05.1998р. передано в безоплатне користування релігійній громаді Різдва Христового Одесько-Балтської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату пам`ятку містобудування та архітектури - будівлю храму Різдва Христового, що розташована по вул. Пастера, 5 в м. Одесі. Цим же розпорядженням вказану релігійну громаду зобов`язано оформити в управлінні охорони нерухомих об`єктів культурної спадщини облдержадміністрації відповідну охоронну документацію.

Позивачем було пояснено, що будівля храму Різдва Христового, що розташована по вул. Пастера, 5 в м. Одесі, зареєстрована за територіальною громадою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 101 від 15.03.2019 року. На виконання розпорядження 28.05.1998р. управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації з релігійною громадою Української православної Церкви Київського патріархату (храм Різдва Христового) Одесько- Балтської єпархії, укладено охоронний договір на користування пам`яткою містобудування та архітектури будівлю Храму Різдва Христового за адресою вул. Пастера, 5 в м. Одесі.

Також було зазначено суду, що Розпорядженням голови Одеської обласної адміністрації № 340/А-2001 від 03.04.2001р. зареєстровано Статут (нова редакція) релігійної громади Різдва Христового парафії Української Православної Церкви Київського Патріархату м.Одеса, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 5 та визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації №681/А-96 від 19.11.1996р.

Окрім цього, за поясненнями позивача, Одеським окружним адміністративним судом 01.10.2009р. за результатами розгляду адміністративного позову Державної податкової інспекції Суворовського району м. Одеси до Релігійної організації парафії Різдва Христового м. Одеси Одеської та Балтської Єпархії () винесено постанову у справі №2а-1710/09/1570 про припинення юридичної особи. Вказане рішення вступило в силу і не скасовано.

Розпорядженням голови Одеської обласної адміністрації № 531/А-2015 від 31.08.2015р. зареєстровано Статут (нова редакція) релігійної організації „Релігійна громада (Парафія) „Різдва Христового" Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса", що розташована за адресою: 65000, Одеська область, м. Одеса, вул. Пастера, 5. При здійснені Державної реєстрації згаданої релігійної громади присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи за № 26006365 (ЄДРПОУ).

Розпорядженням голови Одеської обласної адміністрації № 29/А-2018 від 09.01.2018р. зареєстровано Статут (нова редакція) релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одесса", що розташована за адресою: 65000. Одеська область, м. Одеса, вул. Пастера, 5. Релігійна організація „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського патріархату м. Одеса", що розташована за адресою: 65000, Одеська область, м.Одеса, вул. Пастера, 5, СДРГЇОУ 26006365 є правонаступником попередніх вказаних вище релігійних організацій, яка зареєстрована по теперішній час і здійснює свою діяльність згідно Статуту.

Позивачем було пояснено суду, що 15.12.2018р., тобто після отримання „ТОМОСУ", було розпочато процес створено Православної Церкви України. З врахуванням цього весною 2019 року в Одесі створено, а в подальшому зареєстровано Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України, яке очолив єпископ Одеський і Балтський Павло (в миру ОСОБА_1).

Також в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено суду, що оскільки в новоствореному Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України були відсутні культові приміщення для проведення релігійних обрядів, тому за усною домовленістю згаданим Управлінням Одеської Єпархії Православної Церкви України із релігійною громадою релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса", що розташована за адресою: 65000, Одеська область, м. Одеса, вул. Пастера. 5. , приблизно з весни 2019 року ними розпочались проводитися релігійні обряди (Богослужіння) в інший вільний час. Будь-яких договірних відносин між сторонами в письмову вигляді не укладалися, а лише була усна домовленість па невизначений період допоки Управлінням Одеської Єпархії Православної Церкви України не знайдуть іншого приміщення.

Також позивачем було зазначено суду, що саме релігійною організацією „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського патріархату м. Одесса", що розташована за адресою: 65000. Одеська область, м. Одеса, вул. Пастера, 5, , були укладені договори з публічним акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго" на постачання електричної енергії від 22.05.2013 за № 6269. З товариством з обмеженою відповідальністю „Інфокс" укладено договір № 6950/3 від26.02.2013 про надання послуг центрального водопостачання га відведення, а з відкритим акціонерним товариством „Одесагаз" договір № 006258 від 06.10.2011 на постачання, транспортування природного газу та технічне обслуговування газового обладнання госпрозрахункових комунально-побутових об`єктів (релігійні організації).

За послдианням позивача, оплату вказаних послуг проводилось релігійною організацією „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одесса", що розташована за адресою: 65000. Одеська область, м. Одеса, вул. ІІастера, 5, , і в жодному випадку не Управлінням Одеської Єпархії Православної церкви України або Релігійною організацією парафії Різдва Христового м. Одеси Одеської та Балтської парафії (). За твердженнями позивача, відповідачі не укладали жодних письмових та усних договорів з релігійною організацією „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського патріархату м. Одесса" на повернення чи сплату витрачених коштів за час їхнього користування вказаними послугами у храмі Різдва Христового по вул. Пастера, 5 в м. Одесі.

Під час проведення почергових релігійних обрядів (Богослужінь) у представників Православної Церкви України, як стверджує позивач, виник намір незаконного заволодіння храмом Різдва Христового по вул. ІІастера, 5 в м. Одесі . З цією метою керуючий Одеською єпархією Православної Церкви України єпископ Павло (ОСОБА_1.) видав Указ № 086/1 від 20.03.2010 про призначення ОСОБА_2 , який також є представником Православної церкви України, настоятелем Релігійної організації парафії Різдва Христового м. Одеси Одеської та Балтської парафії (СДРПОУ 24776136), що зареєстроване за адресою: вул. Чорноморського козацтва, б. 167 у м. Одесі та значиться таким, що припинило свою діяльність за рішенням суду та за розпорядженням Голови Одеської ОДА № 340/А-2001 від 03.04.2001 року. ОСОБА_2 від імені організації (СДРПОУ 24776136) 27.03.2020 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Варта міста плюс» договір на охорону вказаного об`єкту.

Як пояснює позивач, 01.04.2020р. представники Одеської єпархії Православної Церкви України самовільно замінили замки па вхідних дверях Храм Різдва Христового, виставили охорону ТОВ „Варта міста плюс", яка за вказівкою представників згаданої єпархії саме з вказаної дати і до теперішнього часу не впускають в приміщення Храму Різдва Христового по вул. ІІастера, 5 у м. Одесі віруючих та членів релігійної організації "Релігійна громада парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м.Одеса", , здійснювати релігійні обряди. Саме такими діями представники Одеської єпархії Православної Церкви України самовільно захопили культову споруду, чим позбавили права згаданої громади використовувати надане їм у безоплатне користування приміщення Храму Різдва Христового по вул. Пасстера, 5 у м. Одесі.

За посиланням позивача, ці та інші дії керуючого Одеською єпархією Православної Церкви України єпископа Павло (ОСОБА_1.), протоієрея цієї ж єпархії ОСОБА_2 та інших представників Православної Церкви України із залученням ТОВ „Варта міста плюс" свідчать про захоплення культової споруди храму Різдва Христового, що передано та знаходиться у постійному безоплатному користуванні громади релігійної організації "Релігійна громада парафія Різдва Христовою Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса", .

Враховуючи, що існує розпорядження Голови Одеської ОДА № 340/А-2001 від 03.04.2001 про втрату чинності розпорядження № 681/А-96 від 19.11.1996, яким було зареєстровано релігійну організацію за кодом та постанова Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2009 про припинення юридичної особи, а саме Релігійної організації парафії Різдва Христового м. Одеси Одеської та Балтської Єпархії (), вказана організація, за тердженнями позивача, не вправі здійснювати будь-якої господарської діяльності, в тому числі і проводити будь-яке богослужіння у Храмі Різдва Христового за вказаною адресою, окрім дій, спрямованих на ліквідацію даної організації. Однак, враховуючи укладення релігійною організацією за кодом договору № 151/0 на охорону об`єкту від 27.03.2020 та здійснення збору пожертв та коштів на потреби Храму Різдва Христового, розташованого по вул. Пастера, 5 у м. Одесі , є всі підстави вважати про порушення цією організацією вимог Законів України з метою захоплення культової споруди від імені релігійної громади Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса, що зареєстрована по вул. Пастера, 5 в м. Одесі та з 1998 року у Храмі Різдва Христового в інтересах Православної Церкви України, а саме в інтересах для здійснення релігійних обрядів (Богослужіння).

В цей же час, як зазначає позивач, разом із самовільним захопленням культової споруди Храму Різдва Христового по вул. Пастера, 5 в м. Одесі, представниками Одеської єпархії Православної Церкви України було захоплено належне релігійній громаді релігійної організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського патріархату м. Одеса", ЄДРІІОУ 26006365 майно, яке було придбано упродовж з 1998 року по 01.04.2020. знаходилося у культовій споруді та постійно використовувалося під час проведення культових обрядів (Богослужіння). Вказане майно було придбано за кошти самої громади так і за пожертви громадян. При самовільному захоплені споруди представниками Одеської єпархії Православної Церкви України також відібрано пожертви громадян, що знаходилися в сейфі церковної каси, та позбавлено право використовувати і розпоряджатися іншим майном, яке було всередині храму Різдва Христового по вул.Пастера, 5 в м. Одесі.

Таким чином представники Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України, діючи від імені Релігійної організації парафії Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської Єпархії (ЄДРІІОУ 24776136), захопили приміщення Храму Різдва Христового, розташованого по вул. Пастера, 5 у м. Одеса, що використовується на праві постійного безоплатного користування Релігійною організацією парафії Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської Єпархії (), та тим самим позбавили парафіни та громаду Української православної Церкви Київського Патріархату використовувати вказане приміщення для проведення релігійних обрядів (Богослужіння).

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд зазначає, що позивачем не здійснено забезпечення надання належних доказів в підтвердження обставин, визначених ним як підставу поданої заяви, а саме в підтвердження того, що наразі відповідачами чи іншими особами вчиняються будь-які дії щодо відчуження будівлі, яка є предметом спору, що виключає таку умову задля застосування заходів до забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що спірне майно може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, на переконання суду, у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення усіх обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, господарський суд зазначає, що підстави, що визначені позивачем у поданій ним позовній заяві до Релігійної організації парафія Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської парафії, Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України про зобов`язання Релігійну організацію парафія Різдва Христового м. Одеси, Одеської та Балтської парафії, Управління Одеської Єпархії Православної Церкви України, Товариство з обмеженою відповідальністю „Варта міста плюс" допустити негайне виконання рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні та володінні будівлею/культовою спорудою (церквою) Храму Різдва Христового, шляхом повернення їїв користування позивачу - Релігійній організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса", розташованого за адресою: 65023, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пастера,5, що перебуває в користуванні позивача на підставі охоронного договору на користування пам`яткою містобудування та архітектури від 28.05.1998р. не можна розглядати як безспірні та такі, що не потребують доведення та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на культову споруду - храм Різдва Христового, що знаходиться по вул. Пастера,5 у м. Одеса та заборонити відповідачам і іншим особам вчиняти дії щодо відчуження, укладання договорів тощо щодо предмету спору - за своєю суттю є тотожними із заявленими позовними вимогами, а саме в частині зобов`язання відповідачів усунути перешкод в користуванні та володінні будівлею/культовою спорудою (церквою) Храму Різдва Христового, шляхом повернення її в користування позивачу, що не відповідає вимогам ч.11 ст. 137 ГПК України, якою встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.78 ГПК України, Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі всього вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову Релігійній організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136-138,140,234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Релігійній організації „Релігійна громада Парафія Різдва Христового Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Одеса" у задоволенні заяви про забезпечення позову від 17.08.2020р. вх. № ГСОО 2-3424/20.

Ухвала набирає чинності 19.08.2020р. та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Т.Г. Д`яченко