ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 Справа № 917/984/20

м. Полтава

за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "КПП Центр", вул. Польова, 97, с. Черляни, Городоцький район, Львівська область, 81500

до Фізичної особи - підприємця Григор`єва Сергія Васильовича, АДРЕСА_1

про стягнення 10 155,52 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 10 155,52 грн. заборгованості за договором поставки № 546870 від 05.03.2019, з яких 8189,95 грн. основний борг, 279,12 грн. пеня, 1637,99 грн. штраф, 48,46 грн. 3% річні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснив оплату товару, поставленого позивачем на умовах договору поставки № 546870 від 05.03.2019.

Ухвалою від 22.06.2020 (а.с. 33-34) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня закінчення дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), встановленого Кабінетом Міністрів України, та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Відповідач отримав зазначену ухвалу суду 25.06.2020, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35).

Ухвалою від 16.07.2020 (а.с. 36) суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов у відповідності із вимогами ст. 165 ГПК України - не пізніше 20 днів з моменту набрання законної сили Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020.

Ухвалу від 16.07.2020 відповідач отримав 20.07.2020, у встановлений судом строк відзив на позов не надав.

17.07.2020 позивач звернувся до суду із заявою про долучення доказів здійснення витрат на правову допомогу (вх. № 7871 від 23.07.2020), в якій просить суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8408,00 грн. (а.с. 38).

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "КПП Центр", як Постачальником, та Фізичною особою - підприємцем Григор`євим Сергієм Васильовичем, як Покупцем, був укладений договір поставки № 546870 від 05.03.2019 (далі - Договір, а.с. 9-12), на умовах якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити за нього на умовах, визначених в Договорі (п. 1.1 Договору).

Предметом Договору є поставка запасних частин, аксесуарів до транспортних засобів та розхідних матеріалів (далі - Товар), за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури Постачальника (п. 1.2 Договору).

За п. 1.3 Договору, Товар передається Покупцю партіями на підставі замовлень на кожну партію.

Відповідно до умов п.п. 2.1, 2.2 Договору, Товар передається Постачальником Покупцю за асортиментом, ціною та якістю відповідно до замовлення останнього. Кількість фактично переданого Товару вказується у видатковій накладній, що видається на кожну партію Товару.

Передача Товару оформлюється видатковою накладною, в якій зазначається найменування (асортимент) Товару, його кількість, ціна та загальна вартість (п. 4.3 Договору).

Загальна сума Договору складається із сум всіх накладних, виданих Постачальником Покупцю при одержанні товару (п. 5.1 Договору).

За п. 5.5 Договору, оплата товару здійснюється Покупцем на основі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок Постачальника. Покупець здійснює оплату протягом 7 календарних днів з моменту отримання Товару.

На виконання умов укладеного Договору позивач поставив відповідачу Товар на загальну суму 8189,95 грн. за видатковими накладними (а.с. 13-16):

- № FTM00051645/20 від 16.03.2020 на суму 3600,00 грн.;

- № FTM00060516/20 від 18.03.2020 на суму 1050,00 грн.;

- № FTM00062401/20 від 20.03.2020 на суму 3284,95 грн.;

- № FTM00064735/20 від 24.03.2020 на суму 255,00 грн.

Відповідно до п. 5.7 Договору, товар вважається отриманим відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 Договору, у випадку порушення строків оплати Товару, встановлених умовами Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого Товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення Постачальника до суду.

У випадку прострочення оплати поставленого Товару понад 30 календарних днів Покупець окрім пені сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20%від вартості неоплаченого Товару (п. 6.3 Договору).

В п. 6.6 Договору зазначено, що позовна давність стосовно пені та штрафів, встановлених Договором, становить два роки.

Як зазначає позивач, оплату за отриманий Товар відповідач не здійснив.

Також, за прострочення виконання зобов`язання позивач заявив до стягнення з відповідача 1637,99 грн. штрафу відповідно до п. 6.3 Договору, а також 279,12 грн. пені та 48,46 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.04.2020 по 11.06.2020.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу товар на загальну суму 8189,95 грн. за видатковими накладними № FTM00051645/20 від 16.03.2020 на суму 3600,00 грн., № FTM00060516/20 від 18.03.2020 на суму 1050,00 грн., № FTM00062401/20 від 20.03.2020 на суму 3284,95 грн., № FTM00064735/20 від 24.03.2020 на суму 255,00 грн. (а.с. 13-16).

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов Договору (п. 5.5), Покупець здійснює оплату протягом 7 календарних днів з моменту отримання Товару.

Відповідач зобов`язання по оплаті не виконав, будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення не надав, тому позовні вимоги про стягнення 8189,95 грн. основного боргу задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

За п. 6.3 Договору, у випадку прострочення оплати поставленого Товару понад 30 календарних днів Покупець окрім пені сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20%від вартості неоплаченого Товару.

Посилаючись на наведений пункт Договору позивач заявив до стягнення 1637,99 грн. штрафу, який підлягає задоволенню.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати Товару, встановлених умовами Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого Товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення Постачальника до суду.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 279,12 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.04.2020 по 11.06.2020.

Розглянувши розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві, суд встановив, що позивачем неправильно здійснений розрахунок, що призвело до завищення розміру пені, заявленої до стягнення.

Суд здійснив перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 278,37 грн. за період з 01.04.2020 по 11.06.2020, в іншій частині вимоги щодо стягнення пені відхиляються як завищені щодо розміру.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 48,46 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.04.2020 по 11.06.2020.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними в сумі 48,33 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення річних відхиляються за їх безпідставністю.

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 8189,95 грн. основного боргу за договором поставки № 546870 від 05.03.2019, 1637,99 грн. штрафу, 278,37 грн. пені, 48,33 грн. 3% річних.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, та, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із наступного.

За п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

В позовній заяві позивач повідомив суд, що на момент подання позовної заяви поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. та очікує понести орієнтовні витрати на правничу допомогу, пов`язану із розглядом цієї справи, у розмірі 10 000,00 грн., разом з тим, не зазначив їх попередній розрахунок, не визначив складових, з яких складається розрахунок (опису робіт, орієнтовної кількості витраченого часу, розміру плати за годину роботи адвоката).

В заяві від 14.07.2020 про долучення доказів здійснення витрат на правову допомогу (вх. № 7871 від 23.07.2020, а.с. 38), позивач просить суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8408,00 грн. До зазначеної заяви позивач долучив копію договору № 19/5 від 27.12.2019 про надання правової допомоги, копію додаткової угоди до нього № 20 від 09.06.2020та акт приймання-передачі наданих послуг від 14.07.2020.

При цьому позивач не надав суду доказів сплати витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ч. 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз судових рішень Верховного Суду дає змогу дійти обґрунтованого висновку, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі може бути неподання відповідною стороною переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17).

Відповідно до правової позиції, викладеній у вказані постанові, встановлений у договорі про надання правової допомоги фіксований розмір адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі) з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Крім того, Верховний Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, а також неподання позивачем разом із позовною заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на оплату професійної правничої допомоги та доказів фактичного їх понесення суд відповідно до ч. 2 ст. 124 ГПК України відмовляє відповідачу у стягненні зазначених витрат з відповідача.

Що стосується судових витрат, понесених позивачем, вони покладаються на позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Григор`єва Сергія Васильовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КПП Центр", вул. Польова, 97, с. Черляни, Городоцький район, Львівська область, 81500, ) - 8189,95 грн. основного боргу, 1637,99 грн. штрафу, 278,37 грн. пені, 48,33 грн. 3% річних, 2101,82 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.