ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 справа № 914/1315/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Cолар Стальконструкція", м. Дніпро, Дніпропетровська область

до відповідача: Державного підприємства "Роздільське гірничо-хімічне підприємство "Сірка", м. Новий Розділ, Львівська область

про стягнення 32 251, 67 грн.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Золотухіна Ю.В. - представник

від відповідача: Ратич Т.М. - представник

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/1315/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Стальконструкція" до Державного підприємства "Роздільське гірничо-хімічне підприємство "Сірка" про стягнення 32 251, 67 грн збитків.

Ухвалою суду від 03.06.2020 відкрито провадження у справі № 914/1315/20 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено засідання на 22.06.2020 року.

Розгляд справи було відкладено з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 20.07.2020 в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху, в порядку ч. 11 ст. 176 ГПК України, відмовлено.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.08.2020, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, додаткових письмових та усних поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.08.2020 позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових та усних поясненнях.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 10.08.2020 оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Солар Стальконструкція" звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Державного підприємства "Роздільське гірничо-хімічне підприємство "Сірка" про стягнення 32 251, 67 грн збитків.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами у справі 30 квітня 2018 року був укладений договір № 30/04/2018 (надалі - договір). Згідно з пунктом 1.1. договору, відповідач зобов`язується надати послуги спеціальною технікою, котра вказана у додатках до договору, а позивач зобов`язується оплатити та прийняти виконані роботи.

Згідно з п. 3.3. договору, оплата робіт передбачених умовами цього договору виконуються наступним чином:

- 50 % предоплати протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання рахунку;

- залишок 50 % по факту здачі робіт і підписання актів прийому-передачі виконаних робіт та оплачується не пізніше 5 (п`яти) календарних днів протягом завершення робіт за звітний період.

Сторонами були підписані наступні акти на надання послуг, що підтверджують факт виконання сторонами, умов договору: акт на надання послуг від 31 травня 2018 року на суму 49 950,00 грн; акт на надання послуг від 27 червня 2018 року на суму 39 220,00 грн; акт на надання послуг від 09 липня 2018 року на суму 23 680,00 грн; акт на надання послуг від 31 липня 2018 року на суму 31 080,00 грн; акт на надання послуг від 15 серпня 2018 року на суму 28 860,00 грн; акт на надання послуг від 30 серпня 2018 року на суму 17 390, 00 грн; акт на надання послуг від 04 вересня 2018 року на суму 3 330,00 грн.

Свої зобов`язання щодо оплати наданих відповідачем послуг позивач виконав у повному обсязі та провів відповідні оплати, що підтверджується банківською випискою на загальну суму 193 510, 00 грн.

В свою чергу відповідач порушив вимоги пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в установлені терміни не склав податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних. Своїми діями (бездіяльністю), відповідач позбавив позивача можливості скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 32 251, 67 грн.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивач, претензією від 23.03.2020 року № 2303, звертався до відповідача з вимогою відшкодувати завдані збитки. Незважаючи на те, що відповідач отримав претензію ще 08.04.2020, вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення. Крім того, позивач 24.03.2020 звертався з відповідною скаргою на бездіяльність відповідача до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податку ДПС. Однак, на дату подачі позову, відповідь щодо розгляду вказаної скарги, позивачем так і не була отримана.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, шляхом стягнення завданих йому збитків з відповідача.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що станом на 03.06.2020 відповідач не може зареєструвати податкові накладні, оскільки за відповідачем числиться податковий борг в розмірі 1 213 451, 26 грн, що підтверджується Витягом щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

30.04.2018 між Роздільським держаним гірничо-хімічним підприємством «Сірка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Солар Стальконструкція» укладено договір № 30/04/2018 про надання послуг спеціалізованою технікою. Відповідач вказує, що прийнявши надані послуги, позивач свої грошові зобов`язання за договором виконав та перерахував відповідачу оплату в повному обсязі. Позивач втратить право на включення сум ПДВ, вказаних у відповідних податкових накладних до складу свого податкового кредиту, лише в тому випадку, якщо складені податкові накладні не будуть зареєстровані відповідачем в ЄРПН протягом 1095 календарних днів з дати їх складання, а саме, до травня 2021 року, у зв`язку з чим є недоведеними позивачем, відповідно до приписів ст. ст. 73-79 ГПК України, ані факт порушення відповідачем вимог податкового законодавства в частині реєстрації податкових накладних, ані факт втрати права позивача на віднесення сум податку до податкового кредиту, а позовні вимоги є передчасними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до ст.174 Господарського кодексу України підставами виникнення господарських зобов`язань є, зокрема, господарський договір.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, 30 квітня 2018 року між сторонами у справі був укладений договір № 30/04/2018. Згідно з пунктом 1.1. договору, відповідач зобов`язується надати послуги спеціальною технікою, котра вказана у додатках до договору, а позивач зобов`язується оплатити та прийняти виконані роботи.

За час дії договору, відповідачем були виставлені наступні рахунки: рахунок від 31 травня 2018 року № 1 на суму 49 950, 00 грн; рахунок від 26 червня 2018 року № 26/06 на суму 39 220, 00 грн; рахунок від 10 липня 2018 року № 02/10 на суму 23 680, 00 грн; рахунок від 31 липня 2018 року № 03/10 на суму 31 080, 00 грн; рахунок від 15 серпня 2018 року № 15/08 на суму 28 860, 00 грн; рахунок від 30 серпня 2018 року № 30/08 на суму 17 390, 00 грн; рахунок від 27 вересня 2018 року № 27/09 на суму 3 330,00 грн.

Сторонами були підписані наступні акти на надання послуг, що підтверджують факт виконання сторонами, умов договору: акт на надання послуг від 31 травня 2018 року на суму 49 950, 00 грн; акт на надання послуг від 27 червня 2018 року на суму 39 220, 00 грн; акт на надання послуг від 09 липня 2018 року на суму 23 680, 00 грн; акт на надання послуг від 31 липня 2018 року на суму 31 080,00 грн; акт на надання послуг від 15 серпня 2018 року на суму 28 860,00 грн; акт на надання послуг від 30 серпня 2018 року на суму 17 390,00 грн; акт на надання послуг від 04 вересня 2018 року на суму 3 330,00 грн.

Свої зобов`язання щодо оплати наданих відповідачем послуг позивач виконав у повному обсязі та провів відповідні оплати, що підтверджується банківською випискою на загальну суму 193 510, 00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації електронних податкових накладних, по наданих послуг, що позбавило можливості позивача отримати податковий кредит на зазначену суму ПДВ.

Належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов"язку щодо складення та реєстрації податкових накладних. Відповідний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі № 909/1568/18.

У даному випадку, під збиткам належить розуміти неодержані позивачем доходи, які він одержав би у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності відповідачем (упущена вигода).

Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Стаття 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), визначає, що податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У статті 198 ПК України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; права й обов`язки платників податку в сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 цієї статті, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положення статті 201 ПК України, до яких відсилає пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Відповідно до положень пункту 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 201.7 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Разом з тим, у п.102.1 і п.102.5 ПК України визначено строк у 1095 днів, протягом якого можуть уточнюватися показники податкової звітності, таким чином, позивач втрачає право на відображення відповідної суми ПДВ у складі податкового кредиту після спливу 1095 днів з моменту, коли податкове зобов"язання мало бути зареєстровано контрагентом (відповідачем).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач станом на час розгляду спору, ще не поніс збитків у вигляді не одержаних доходів через нездійснення відповідачем реєстрації податкових зобов`язань, оскільки ним ще не втрачено право на відображення відповідної суми ПДВ у складі податкового кредиту за відповідний період, строк якого закінчується після спливу 1095 днів з моменту, коли податкове зобов"язання мало бути зареєстровано контрагентом (відповідачем), тобто у травні 2021 році та не відобразив втрати права на податковий кредит у бухгалтерських та податкових документах.

При заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.

Таким чином, права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення. Отже, необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, а саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних; зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19).

В матеріалах справи міститься копія скарги позивача від 24.03.2020 на бездіяльність відповідача до Дніпропетровського управляння Офісу великих платників податку ДПС. Однак, на час розгляду справи, відповідь щодо стану та результатів розгляду скарги, так і не була отримана, до матеріалів справи не долучена.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання, суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, відтак вважає, що позовні вимоги є передчасні, у зв"язку з чим у позові слід відмовити.

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено вимогу про відшкодування з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18 000, 00 грн.

Відповідно до частини першої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною четвертою статі 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

В підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, його представником долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 № 56/20, копію протоколу наради адвоката і клієнта згідно договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 № 56/20, копія додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 № 56/20, копію акту приймання-передачі послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 № 56/20; копія звіту про надання послуг правової допомоги; копія рахунку на оплату від 20.07.2020 № 1.

Зокрема, відповідно до акту приймання-передачі послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 № 56/20, загальна вартість наданих послуг адвоката та витрачений час становить 18 000, 00 грн за 13 годин та вказана сума має бути сплачена адвокату протягом 30 днів з моменту набрання рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/1315/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Стальконструкція" до Державного підприємства "Роздільське гірничо-хімічне підприємство "Сірка" про стягнення збитків законної сили, що узгоджується з приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Судом проаналізовано доводи позивача про те, що заявлені відповідачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 18 000, 00 грн є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних послуга та сумою заявленою позивачем до стягнення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним буде зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката від попередньо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу представника відповідача до 3 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 126, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Стальконструкція» (49094, м. Дніпро, Дніпропетровська область, вул. Набережна Перемоги, 36А, ) на користь Державного підприємства «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка» (81652, м. Новий Розділ, Львівська область, вул. Гірнича, 2, ) 3 000, 00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 14 серпня 2020 року.

Суддя П.Т. Манюк