РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/369/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ",

вул. Трублаїні, 2, м. Київ, 03134;

адреса для листування: Київ-04201, а/с-22 (адвокат Перепелиця О.В.)

до відповідача: Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. Київська, 17, м. Чернігів, 14005

про стягнення 93555,48 грн

Учасники справи не викликались.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 93555,48 грн, яка складається з основного боргу в розмірі 85285,12 грн, 335,34 грн пені, 4696,52 грн інфляційні нарахування, 3238,50 грн 3% річних за неналежне виконання умов Договору № 04-18/19 про надання послуг від 28.11.2018.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2020 вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/369/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказаною ухвалою судом запропоновано відповідачу на підставі ст. 165 Господарського процесуального кодексу України надати відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своєї позиції не пізніше 15 календарних днів з дня закінчення строку карантину, надіславши одночасно копію відзиву з доказами позивачу, а докази направлення надати суду.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 04.05.2020, яка направлена судом на адресу відповідача 04.05.2020, повернулась до суду з відміткою органу поштового зв`язку

«за місцем обслуговування».

Судом 12.05.2020 повторно було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.05.2020 на адресу відповідача, яка отримана представником відповідача Жук 13.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 296 (а.с. 41).

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Позиції учасників справи.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору № 04-18/19 про надання послуг від 28.11.2018, а саме строків оплати.

Відзиву на позов, заяв і клопотань від відповідача не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненням), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 22.05.2020 до 22.06.2020 із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", якою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22.05.2020 до 31.07.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Окрім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, внесено, зокрема, зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції вищевказаного Закону, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ від 18.06.2020.

Відповідно до вказаного закону пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону від 18 червня 2020 року №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Проте, відповідних заяв від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився в межах розумного строку, та з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України.

Рішення у справі підписується судом без його проголошення у відповідності до ч.4 ст.240 ГПК України у перший робочий день після виходу судді з відпустки.

Фактичні обставини справи.

28.11.2018 між Дочірнім підприємством «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮСТ» (далі - субпідрядник) укладено договір № 04-18/19 про надання послуг, далі - Договір, (а.с.12-18).

Згідно п. 1.1-1.2 Договору субпідрядник зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим Договором, своїми силами і засобами на власний ризик надати послуги: експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення загального користування та штучних споруд на них в Чернігівській області в обумовлений цим договором термін. Підрядник зобов`язується прийняти надані згідно із цим договором та чинним законодавством України послуги після перевірки фізичних та вартісних показників, та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів, передбачених на ці цілі, на його рахунок.

Найменування послуг: «ДК 021:2015 (63710000-9) Послуги з обслуговування наземних видів транспорту (експлуатаційне утримання автомобільних доріг державного значення загального користування та штучних споруд на них в Чернігівській області)».

У відповідності до п. 3.1 Договору ціна цього Договору становить 86285,12 (Вісімдесят шість тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 12 копійок) гривень з ПДВ, в тому числі зворотні суми 1000,00 гривень.

Вказана сума може коригуватися в межах ціни цього Договору при зміні напрямків використання коштів державного бюджету відповідно до надходження коштів від Замовника.

Згідно п. 4.1 Договору розрахунки проводяться з субпідрядником після підписання сторонами «Актів приймання виконаних будівельних робіт» (форма №КБ-2в) і «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (формам №КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних ДСТУ та СОУ, які складаються субпідрядником.

Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом: оплати підрядником після пред`явлення та одержання від субпідрядника рахунку на оплату послуг (далі - рахунок) та підписання сторонами Акту наданих послуг і передачі документів, зазначених Договором, проте в будь - якому випадку після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. До рахунка додаються : документи, що підтверджують належну якість послуг, первинні документи, передбачені для даного виду послуг чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цих пунктом Договору документів, субпідрядник зобов`язується відшкодувати спричинені підряднику збитки (витрати). У випадку затримки субпідрядником передачі повного пакету документів, визначених Договором підряднику, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п. 5.1 Договору термін надання послуг- з дати підписання договору по 31 грудня 2018 року.

Строк виконання зобов`язань щодо надання послуг може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат підрядника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Згідно п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з дати підписання і діє по 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Строк дії договору може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат підрядника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Сторонами 29.12.2018 була укладена додаткова угода № 1 до договору № 04-18/19 про надання послуг від 28 листопада 2018 року, якою внесли зміни:

- п. 5.1 договору виклали в наступній редакції:

« 5.1 Термін надання послуг - з дати підписання договору по 31 березня 2019 р.

Строк виконання зобов`язань щодо надання послуг може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат підрядника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.»;

- п. 10.1 договору виклали в наступній редакції:

« 10.1. Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє по 31 березня 2019 р, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Строк дії договору може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат підрядника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.».

На виконання умов Договору сторонами підписані:

- Акт приймання виконаних будівельних робіт за 18.01.2019 на суму 85285,12 грн (форма № КБ-2в, а.с. 21-22);

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за січень 2019 року на суму 85285,12 грн (форма № КБ-3, а.с. 23);

Позивачем виставлений відповідачу рахунок на оплату № 67 від 18.01.2019 на загальну суму 86285,12 грн (а.с. 24).

Позивачем направлена відповідачу претензія від 22.03.2020 № 01/22-03 в якій пропонував в семиденний строк з дати отримання претензії сплатити на користь ТОВ «ЮСТ» основний борг в сумі 85285,12 грн за Договором (а.с. 27-28), яка залишена відповідачем без відповіді.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач доказів оплати основного боргу за Договором в розмірі 85285,12 грн, а також доказів, які спростовують наявність боргу в заявленому до стягнення розмірі, в ході розгляду даної справи до суду не надав.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за надані послуги, беручи до уваги відсутність належних доказів погашення відповідачем наявної заборгованості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 85285,12 грн є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 7.2.4 Договору за несвоєчасне або неналежне виконання сторонами інших своїх зобов`язань за договором винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період на який нараховується пеня, від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання за кожний день прострочення.

Згідно п. 7.6 Договору нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності підрядника за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов`язання.

Сторони домовились та підтверджують, що загальний розмір відповідальності в підрядника за цим Договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань підрядника. До правовідносин сторін в частині визначення виду та розміру штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за порушення підрядником (субпідрядником) взятих на себе згідно умов даного договору зобов`язань, не застосовуються положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за порушення підрядником (субпідрядником) взятих на себе згідно положень цього Договору зобов`язань, встановлюються виключно умовами цього Договору.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 №296/10217/15-ц; №14-727цс19.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача у відповідності до пунктів 7.2.4 , 7.6 Договору пені за прострочення відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг в розмірі 335,34 грн за період з 19.01.2019 по 24.04.2020 згідно розрахунку а.с. 7.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача згідно ч. 2 ст. 625 ЦКУ 4696,52 грн інфляційних нарахувань та 3238,50 грн 3% річних за період з січня 2019 по березень 2020 за прострочення відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг згідно розрахунку а.с. 8.

При вирішенні питання про стягнення з відповідач пені, інфляційних втрат та 3% річних судом враховується положення пункту 7.6 Договору яким сторонами встановлено, що нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності підрядника за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов`язання.

Вказана умова Договору погоджена сторонами і є правомірною з огляду на приписи ст.204 ЦК України.

За таких обставин нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат припиняється через один місяць від дня порушення зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, тобто 20.02.2019.

За період прострочення з 19.01.2019 по 19.02.2019 на користь позивача необхідно стягнути 426,43 грн інфляційних втрат, та 224,31 грн 3% річних.

В решті вимог про стягнення 4270,09 грн інфляційних нарахувань та 3014,19 грн 3% річних судом відмовлено за необгрунтованістю.

За перерахунком суду, за період прострочення з 19.01.2019 по 19.02.2019 розмір пені на суму заборгованості становить 2691,74 грн.

Враховуючи принцип диспозитивності, який встановлено ст.14 ГПК України, на користь позивача судом стягується 335,34 грн пені відповідно до заявлених вимог.

На підставі викладеного позов задовольняється частково.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 232-233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Чернігівський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. Київська, 17, м. Чернігів, 14005, код 32016315 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ", вул. Трублаїні, 2, м. Київ, 03134, код 30439872, основного боргу в розмірі 85 285,12 грн, 335,34 грн пені, 426,43 грн інфляційні нарахування, 224,31 грн 3% річних та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 938,34 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову про стягнення 4 270,09 грн інфляційних нарахувань та 3 014,19 грн 3% річних - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 17.08.2020.

Суддя Ю.В. Федоренко