РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.08.2020Справа № 910/6588/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Контакт Хенді"
простягнення 954563,14 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Контакт Хенді" 954563,14 грн, з яких: 794694,90 грн основного боргу, 7452,18 грн інфляційних втрат, 39734,65 грн штрафу, 100043,27 грн пені та 12638,14 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №72 від 18.01.2018 в частині оплати поставленого товару у встановлений вказаним правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/6588/20; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

30.06.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, що сума заборгованості відповідача перед позивачем є меншою, ніж вказано Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" у позовній заяві, внаслідок чого перерахуванню підлягають 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Також відповідач зазначив про те, що безпідставно не відмовлявся оплачувати товар, внаслідок чого стягнення штрафу є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контакт Хенді" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №82 (договір), згідно умов якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі передати у власність покупцеві вироби медичного призначення та/або засоби індивідуального захисту (далі-товар), визначені у п.1.2 даного договору, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити визначений товар. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначені в накладних (специфікаціях, рахунках) або інших підписаних представниками сторін документах, які є невід`ємною частиною цього договору (п.п.1.1, 1.2).

Відповідно до п.п.2.1, 2.3 договору кількість товару, що підлягає поставці, зазначається в накладних (специфікаціях, рахунках) або інших підписаних представниками сторін документах, які є невід`ємною частиною цього договору. Кількість поставленого в одній партії товару визначається на підставі товарно-транспортних накладних або видаткових накладних.

Ціна на товар вказується сторонами у двосторонніх специфікаціях, або в накладних (рахунках), або в інших погоджених сторонами в письмовій формі документах та встановлюється у гривнях. Загальна сума договору орієнтовно складає 1500000,00 грн щорічно й остаточно визначається як сума вартості усіх партій поставок товару, які були здійснені протягом відповідного року, що зазначені у відповідних накладних (специфікаціях, рахунках) та/або інших підписаних представниками сторін документах (п.п.3.1, 3.2 договору).

Згідно п.п.4.3, 4.6, 4.7 договору сторони дійшли згоди, що строк оплати не може перевищувати 21 (двадцять один) календарний день з дати отримання товару на склад покупця. При цьому за згодою сторін оплата товару може здійснюватися покупцем одним або декількома платежами у довільних розмірах. У платіжному дорученні на перерахування грошових коштів покупець зобов`язаний зазначати дату і номер договору, дату і номер товарно-транспортної накладної на відвантаження товару або іншого документу, на підставі якого здійснюється оплата, призначення платежу (оплата вартості товару). Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний банківський рахунок покупця.

Продавець зобов`язується своєчасно передати покупцеві товар, згідно п.5.1 даного договору, а покупець зобов`язується своєчасно оплатити товар у строк, встановлений даним договором (п.п.6.1, 6.2.3 договору).

За необґрунтовану відмову, ухилення від оплати товару покупець сплачує продавцю протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги продавця штраф у розмірі 5% суми, від оплати якої покупець відмовився або ухилився. За прострочення в оплаті товару покупець виплачує продавцю за вимогою останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення (п.п.9.8, 9.9 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.12.1 цього договору та закінчується 31.12.2018, але в будь-якому разі після виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не подала письмового повідомлення про його припинення за 30 днів до дати закінчення його строку дії (п.п.12.1, 12.2, 12.3 договору).

На виконання умов укладеного між контрагентами договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 794694,90 грн, що підтверджується видатковими накладними №7629 від 27.08.2019 на суму 52959,65 грн, №7701 від 28.08.2019 на суму 68924,05 грн, №7864 від 02.09.2019 на суму 9330,40 грн, №7871 від 02.09.2019 на суму 86370,40 грн, №7906 від 03.09.2019 на суму 42248,95 грн, №8023 від 05.09.2019 на суму 4708,00 грн, №8203 від 10.09.2019 на суму 53055,95 грн, №8204 від 10.09.2019 на суму 3360,00 грн, №8375 від 16.09.2019 на суму 10277,35 грн, №8530 від 19.09.2019 на суму 42511,10 грн, №8531 від 19.09.2019 на суму 7920,00 грн, №8546 від 20.09.2019 на суму 24021,50 грн, №8669 від 24.09.2019 на суму 35465,15 грн, №8704 від 25.09.2019 на суму 66901,75 грн, №8895 від 01.10.2019 на суму 8854,25 грн, №9076 від 07.10.2019 на суму 15408,00 грн, №9103 від 07.10.2019 на суму 8265,75 грн, №9196 від 09.10.2019 на суму 54896,35 грн, №9227 від 09.10.2019 на суму 6888,13 грн, №9432 від 17.10.2019 на суму 21940,35 грн, №9529 від 21.10.2019 на суму 16704,84 грн, №9888 від 30.10.2019 на суму 45464,30 грн, №10014 від 04.11.2019 на суму 20423,63 грн, №10051 від 05.11.2019 на суму 13200,00 грн, №10052 від 05.11.2019 на суму 43977,00 грн, №10158 від 07.11.2019 на суму 18275,60 грн, №10262 від 11.11.2019 на суму 12342,45 грн.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару у період з 27.08.2019 по 11.11.2019, загальна вартість якого склала 794694,90 грн, виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п.4.3 укладеного між контрагентами правочину, за поставлений позивачем товар у строки, погоджені між сторонами не оплатив, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Контакт Хенді" виникла відповідна заборгованість. Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати товару є таким, що настав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджено, що 19.02.2020, 06.04.2020, 07.05.2020 позивач звертався до відповідача із вимогами та претензіями про оплату заборгованості за поставлений товар. Однак, відповідач вимоги позивача не задовольнив.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача щодо часткової оплати товару в рахунок заявленої до стягнення заборгованості. Зокрема, в призначенні платежу наданих відповідачем платіжних доручень вказано, що оплата здійснюється за товар згідно рахунків-фактур. Однак, ці рахунки-фактури відповідач до відзиву на позов не долучив, внаслідок чого неможливо ідентифікувати ці оплати як такі, що здійснені за поставку товару згідно визначених позивачем видаткових накладних та в межах укладеного сторонами договору.

Відтак, за висновками суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача 794694,90 грн основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7452,18 грн за загальний період прострочки з жовтня 2019 року по березень 2020 року, 3% річних за загальний період прострочки з 18.09.2019 по 27.04.2020 на суму 12638,14 грн, штрафу на суму 39734,65 грн та пені на суму 100043,27 грн за загальний період прострочки з 18.09.2019 по27.04.2020.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, поставленого позивачем, то вимоги останнього про стягнення з відповідача 3% річних є законними та обґрунтованими.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку 3% річних, судом встановлено, що останній є арифметично вірним, у зв`язку з чим cтягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних на суму 12638,14 грн за загальний період прострочення з 18.09.2019 по 27.04.2020.

Як вже вказувалось судом, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за прострочення оплати відповідачем поставленого позивачем товару, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на суму 6419,44 грн за загальний період прострочки з жовтня 2019 року по березень 2020 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені на суму пені на суму 100043,27 грн за загальний період прострочки з 18.09.2019 по 27.04.2020 та штрафу на суму 39734,65 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.9 договору передбачено, що за прострочення в оплаті товару покупець виплачує продавцю за вимогою останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за поставлений товар не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку, судом встановлено, що останній є арифметично вірним, у зв`язку з чим обґрунтованим є стягнення з відповідача пені у розмірі 100043,27 грн за загальний період прострочки з 18.09.2019 по27.04.2020.

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 39734,65 грн, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п.9.8 договору сторонами погоджено, що за необґрунтовану відмову, ухилення від оплати товару покупець сплачує продавцю протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги продавця штраф у розмірі 5% суми, від оплати якої покупець відмовився або ухилився.

При цьому оскільки судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару, що суд розцінює як ухилення від виконання зобов`язань за договором, вимоги позивача про стягнення штрафу визнаються обґрунтованими та задовольняються на суму, що складає 39734,65 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Контакт Хенді".

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Контакт Хенді" (01135, м.Київ, вул.В.Чорновола, будинок 41, офіс 203, ідентифікаційний код 39331728) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" (02232, м.Київ, проспект Маяковського, будинок 68, офіс 233, ідентифікаційний код 33228744) основну заборгованість в сумі 794694 (сімсот дев`яносто чотири тисячі шістсот дев`яносто чотири) грн 90 коп., пеню на суму 100043 (сто тисяч сорок три) грн 27 коп., штраф на суму 39734 (тридцять дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири) грн 65 коп., 3% річних у розмірі 12638 (дванадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн 14 коп., інфляційні втрати на суму 6419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 44 коп. та судовий збір у розмірі 14302 (чотирнадцять тисяч триста дві) грн 96 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова