ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. ОдесаСправа № 923/236/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

(склад колегії суддів сформовано згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020)

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від прокурора: Коломійчук І.О.

від позивача: Петренко Н.О.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційні скарги фізичної особи-підприємця Хомусяк Наталії Сергіївни та заступника прокурора Херсонської області

на рішення господарського суду Херсонської області від 30.01.2020, суддя в І інстанції Гридасов Ю.В., повний текст якого складено 05.02.2020 в м. Херсоні

у справі № 923/236/19

за позовом: заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради

до відповідача: фізичної особи - підприємця Зотіна Андрія Борисовича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: фізичної особи-підприємця Хомусяк Наталії Сергіївни

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи - підприємця Зотіна Андрія Борисовича та з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 05.06.2019 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 5218483 від 22.08.2013 про державну реєстрацію за Зотіним А.Б. права власності на магазин, розташований по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності Зотіна А.Б. на магазин площею 20 кв.м. за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності Зотіна А.Б. на магазин площею 20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 прийнято, а державну реєстрацію права власності проведено з порушенням положень статей 17, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 26, 27, 29, 42, 44, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, а саме за відсутності необхідних документів, які б підтверджували факт набуття Зотіним А.Б. права власності на об`єкт нерухомого майна.

Херсонська міська рада, зазначена прокурором позивачем у справі, у письмових поясненнях не визнала позов у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що прокурором не доведено підстав, за яких господарський суд повинен припинити право власності Зотіна А.Б. на магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звертаючи увагу суду на те, що рішенням Херсонської міської ради від 30.11.2018 року за № 1751 затверджено проект землеустрою та надано в оренду строком на 5 років фізичній особі-підприємцю Зотіну А.Б. земельну ділянку, площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по АДРЕСА_1 , під будівництво та обслуговування будівель торгівлі (під магазин), тобто відповідачем законно використовується земельна ділянка комунальної форми власності.

ФОП Зотін А.Б. заперечував проти позову посилаючись на те, що реєстрація вищезазначеного об`єкту нерухомого майна відбулась на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 02.09.2010р. у справі №15/133-ПН-10, що набрало законної сили, про визнання за Зотіним А.Б. права власності на магазин за адресою м. Херсон, вул. Миру, буд. 33, у відповідності до підпункту 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р. Технічний паспорт магазину був виготовлений КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради 27.05.2013 р. на замовлення Зотіна А. Б., як власника об`єкту, в якому дійсно було зазначено що документи не оформлені, оскільки право власності на магазин за Зотіним А.Б. було зареєстровано пізніше - 22.08.2013р. про що свідчать дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Прокурором не надано доказів того, що магазин належний відповідачу розташований з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Згідно схеми інженерних мереж, споруд та проектного плану поєднаного з червоними лініями детального плану території обмеженого вул. Іллюши Кулика- Чорноморською-О.Швкуненка-Миру на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2150 передбачено розміщення магазину відповідача.

З урахуванням самостійної спроби ФОП Хомусяк Н.В. оскаржити право власності відповідача, відповідач вважає, що прокурор в даному спорі виступах саме на стороні залученої третьої особи, чим порушує принцип рівності.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.06.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізичну особу-підприємця Хомусяк Наталію Сергіївну.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 30.01.2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано встановленими по справі обставинами, на підставі яких суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких звернувся прокурор до господарського суду, не були порушені відповідачем, тому заявлені прокурором вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішення, фізична особа-підприємець Хомусяк Н.С. звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити повністю.

На думку третьої особи, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення у справі, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і доказам, яким суд надав неправильну оцінку, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права, у справі ухвалене незаконне і необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація спірного об`єкту нерухомого майна відбулась 22.08.2013 на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133- ПН-10, що набрало законної сили, щодо визнання за Зотіним А.Б. права власності на магазин за адресою АДРЕСА_1 , у відповідності до підпункту 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011. При цьому, технічних характеристик об`єкту нерухомого майна - «магазину» державним реєстратором не вказано і судом не встановлено.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на момент державної реєстрації прав 22.08.2013 у відповідача були відсутні і не подавались державному реєстратору документи, підтверджуючі початок будівництва, проведення реконструкції, створення проектної документації та завершення будівництва (реконструкції), а також прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна - магазину та присвоєння йому адреси.

Відтак, приймаючи оскаржуване рішення, державний реєстратор у порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку, зареєстрував за відповідачем право власності на магазин за адресою: м. Херсон, вул. Миру, буд. 33, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, не встановивши у останнього наявність речового права на земельну ділянку, на якій розташовано даний «магазин» та наявність інших документів, подання яких, відповідно до Порядку, вимагалося разом із заявою про реєстрацію прав.

Таким чином, прийняття рішення про державну реєстрацію прав здійснено державним реєстратором з порушенням норм законодавства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, Зотін А.Б. не набув у встановленому законом порядку право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, хоча вказане право і було зареєстроване. У даному випадку позовні вимоги прокурора в інтересах позивача ґрунтуються на тому, що внаслідок неправомірного набуття ФОП Зотіним А.Б. права власності на магазин, були порушені права територіальної громади в особі Херсонської міської ради та суб`єктів господарювання - ФОП Хомусяк Н.С., а саме, ці порушення пов`язані з порушенням порядку передачі земельної ділянки в оренду (не через процедуру земельних торгів). При цьому, саме спірне зареєстроване право власності ФОП Зотіна А.Б. на магазин і стало причиною та підставою для передачі останньому земельної ділянки у користування без проведення процедури торгів.

Також, з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся заступник прокурора Херсонської області, в якій просить зазначене рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заступник прокурора вважає, що висновки, викладені у рішенні господарського суду Херсонської області від 30.01.2020, не відповідають обставинам справи, при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою заступник прокурора зазначає, що судом при вирішенні даної справи не надано жодної оцінки та не спростовано доводи прокурора щодо відсутності доказів фактичного знаходження на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , будь- якого об`єкта нерухомого майна, належного на праві власності Зотіну А.Б., а також відсутності у відповідача документів, які б підтверджували факт набуття ним права власності саме на об`єкт нерухомого майна за цією адресою.

Також судом у порушення вимог ст. ст. 237, 238 ГПК України не вирішено питання чи мали місце обставини, якими прокурор обгрунтовував позовні вимоги, зокрема, відсутності у відповідача документів, які б підтверджували факт набуття ним права власності на об`єкт нерухомого майна, у рішенні суду не наведено, які обставини визнаються судом встановленими або спростованими, а також не надано оцінки кожному аргументу прокурора щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову.

При цьому судом не надано оцінки законності реєстрації права власності на спірний об`єкт в якості нерухомого майна. Враховуючи відсутність у рішенні суду належної мотивованої оцінки доводів щодо незаконності реєстрації за Зотіним А.Б. права власності на магазин по АДРЕСА_1 , як на об`єкт нерухомого майна, та, відповідно, незаконності отримання ним на підставі ст. 120 ЗК України права користування земельною ділянкою, на якій цей магазин розташовано, помилковим та необгрунтованим є висновок суду про недоведеність прокурором порушення прав Херсонської міської ради.

Метою звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави є захист порушених інтересів територіальної громади у сфері земельних відносин, оскільки реєстрація за Зотіним А.Б. нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку йому не передавалась, та набуття такого майна у власність свідчить про порушення інтересів Херсонської міської ради як власника земельної ділянки.

Отже, судом безпідставно не взято до уваги, що у даному випадку має місце спір щодо порушення права органу місцевого самоврядування на земельну ділянку у зв`язку із незаконним набуттям Зотіним А.Б. права власності на нерухоме майно.

Крім того, згідно пункту 15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627, не дозволяється самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою, здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення. Отже, на земельній ділянці за вказаною адресою неможливе встановлення будь-яких споруд, у тому числі розміщення об`єктів нерухомості. Зазначеним обставинам судом також не надано оцінку.

У відзивах на апеляційні скарги ФОП Зотін А.Б. заперечує проти їх задоволення посилаючись на безпідставність викладених у них доводів і просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, реалізувати свої інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому, відповідач звертає увагу суду, що факт набуття ним права власності позивачем по справі не оспорюється, судове рішення, на підставі якого відповідач набув право власності є чинним, не скасовано та набрало законної сили. Таким чином, оскаржуючи державну реєстрацію прокурор говорить про можливі формальні порушення, які не ведуть до позбавлення права власності на нерухоме майно, проте які в подальшому можуть порушити права власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також відповідач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29.05.2019 № 367/2022/15-ц (14-376цс18), згідно з якою рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Таким чином, позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстраційної служби МЮУ № 5218483 від 22.08.2013р. про державну реєстрацію за Зотіним А.Б. права власності на магазин розташований по АДРЕСА_1 є такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення в цій частинні є законним.

Крім того відповідач звертає увагу, що апелянт по справі - третя особа ФОП Хомусяк Н.С. в своїй апеляційній скарзі обґрунтовує порушення прав позивача. Однак, згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. При цьому, апелянт наголошує на порушенні інтересів територіальної громади м. Херсона, а саме окремого громадянина ФОП Хомусяк Н.С. у зв`язку із не проведенням земельних торгів на земельну ділянку. Однак апелянтом не доведено звернення до органів місцевого самоврядування для отримання земельної ділянки в оренду та фактично існування станом на день звернення із апеляційною скаргою його порушеного права.

Про день, час і місце розгляду справи усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та телефонограма, проте третя особа ФОП Хомусяк Н.С. не скористалася наданим законом правом на участь в засіданні суду, а Херсонська міська рада звернулася до апеляційного суду з клопотанням провести розгляд справи без участі її представника та у задоволенні апеляційних скарг відмовити у повному обсязі.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційних скарг, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності в судовому засіданні представників позивача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Крім того, з урахуванням карантину запровадженого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" з 12.03.2020, а також внесення змін та доповнень до Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо процесуальних строків відповідно до пункту 11 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" у зв`язку із неодноразовим відкладенням судових засідань внаслідок необхідності дотримання карантинних заходів, та виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в розумний строк.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, згідно з договором купівлі-продажу від 27.12.2006, укладеним між Александренко А.П. та Зотіним А.Б. , останній придбав металевий кіоск площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належав продавцю на підставі накладної № 73 від 10.01.2000. Договір купівлі-продажу зареєстрований на Херсонській товарній біржі «Алмаз» та нотаріально не посвідчувався.

Земельна ділянка площею 0,0030 га по АДРЕСА_1 , на якій розташований металевий кіоск із надання побутових послуг, перебувала у користуванні приватної фірми «Алекс-Тол» на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного ПФ «Алекс-Тол» з Херсонською міською радою 28.04.2006, строком до 27.01.2008, цільове використання земельної ділянки: під кіоском із надання побутових послуг.

31.03.2010 приватний підприємець Зотін А.Б. отримав торговий патент на право здійснення торговельної діяльності у кіоску по АДРЕСА_1 зі строком дії до 31.03.2011.

У серпні 2010 року ПП Зотін А.Б. звернувся до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію права власності на магазин по АДРЕСА_1 , на яку йому 05.08.2010 було надано відповідь про неможливість здійснення державної реєстрації права власності на магазин у зв`язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10, що набрало законної сили, визнано за приватним підприємцем Зотіним А.Б. право власності на магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалюючи зазначене рішення про задоволення позову приватного підприємця Зотіна А.Б. господарський суд керувався положеннями ч.ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України та виходив із того, зокрема, що позивачем надані докази того, земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт, надається йому у користування, Херсонським ДБТІ розроблена технічна документація на цей об`єкт, у якій відсутні будь-які зауваження до будівлі, окрім того що вона є самозабудовою, що відповідач надав позивачу дозвіл на торгівлю в об`єкті торгівлі за адресою, за якою розташований цей об`єкт.

Отже, з 02.09.2010 року Херсонській міський раді було достовірно відомо про набуття ПП Зотіним А.Б. права власності на магазин за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки Херсонська міська рада була відповідачем у справі № 15/133-ПН-10 за результатами розгляду якої визнано право власності відповідача на вищезазначений об`єкт.

27.05.2013 року на замовлення Зотіна А. Б., як власника спірного об`єкту, КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради було виготовлено технічний паспорт на магазин за адресою: м. Херсон, вул. Миру, буд 33, в якому зазначено, що документи не оформлені.

22.08.2013 року державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіним М.Ю., на підставі вищезгаданого рішення господарського суду Херсонської області від 02.09.2010р. у справі №15/133-ПН-10, що набрало законної сили, було прийнято рішення № 5218483 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно державної реєстрації права власності на магазин загальною площею 20 кв.м. за адресою: м. Херсон, вул. Миру, буд. 33, за Зотіним А.Б., з внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про таку реєстрацію, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна № 160324368 від 20.03.2019 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8348704 від 22.08.2013.

На момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення та внесення відповідного запису про таку реєстрацію діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 26, п.п. 10 п. 27 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком; документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідач набув право власності на магазин до набуття чинності ДБНБ.2.2 -12:2018 «Планування і забудова територій». На момент набуття відповідачем права власності на магазин в Україні діяли ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992р. № 44.

Разом з тим, відповідно до вимог вищезазначених будівельних норм об`єкти нерухомого майна можливо розміщувати на земельній ділянці через яку проходять інженерні комунікації на певній відстані, а саме можливо розміщувати об`єкти нерухомого майна до мережі водопроводу не менше як 5 метрів, до каналізації не менше як 3 метри. Прокурором не надано беззаперечних доказів того, що належний відповідачу магазин розташований з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Зокрема, в листі міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» від 28.02.2019 № 02/08-02/762, на який посилається прокурор в обґрунтування пред`явлених вимог, такої інформації не міститься.

Власником земельної ділянки площею 0,0220 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1791, на якій знаходиться вищевказане майно, є Херсонська міська рада.

Рішенням Херсонської міської ради від 30.03.2018 року № 1346 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки фізичній особі-підприємцю Зотіну А.Б. орієнтовною площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по АДРЕСА_1 , під магазин.

За змістом висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю Зотіну А.Б. площею 0,0220 га під магазин по АДРЕСА_1 від 15.05.2018 № 03-18-306, наданому Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, відповідно до затвердженої рішенням міської ради від 20.02.2015 за № 1724 містобудівної документації - Плану зонування території м. Херсона, заявлена земельна ділянка площею 0,0220 га знаходиться в зоні змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови - Ж-3, переважними видами використання якої передбачено розміщення магазину. Враховуючи розроблений у 2012 році КП «Геополіс» «Аналіз території в межах вулиць Миру - Бериславського шосе - Чорноморської - І. Кулика з метою визначення резервних територій для будівництва об`єктів житла та соцкультпобуту», а також надані розроблені ФОП Літвіновою О.Ю. передпроектні пропозиції щодо будівництва магазину по вул. Миру, 33, управлінням містобудування та архітектури погоджено наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю Зотіну А.Б. площею 0,0220 га під магазин по АДРЕСА_1 , за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням з дотриманням чинного земельного та містобудівного законодавства.

Відповідно до містобудівної документації, затвердженої рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 19.02.2019 № 92, а саме схеми інженерних мереж, споруд та проектного плану поєднаного з планом червоних ліній детального плану території обмеженого вул. Іллюши Кулика-Чорноморською-О.Шовкуненка-Миру, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2150, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,0220 га, розташована по АДРЕСА_1 , передбачено розміщення магазину відповідача.

Рішенням Херсонської міської ради від 30.11.2018 року № 1751 затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок та передано в оренду строком на 5 років фізичній особі-підприємцю Зотіну А.Б. земельну ділянку, площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по АДРЕСА_1 , під будівництво та обслуговування будівель торгівлі (під магазин), категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1791

26.03.2019 року між Херсонською міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Зотіним А.Б. (орендар), на підставі рішення міської ради від 30.11.2018 № 1751 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,0220 га, під магазин, яка знаходиться у м. Херсоні, по вул. Миру, 33, із земель комунальної власності, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1791, строком на 5 років. У пункті 3 даного договору зазначено, що на земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна: магазин, який належить орендарю на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги прокурор зазначає, що метою звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави є захист порушених інтересів територіальної громади у сфері земельних відносин, оскільки реєстрація за Зотіним А.Б. нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку йому не передавалась, та набуття такого майна у власність свідчить про порушення інтересів Херсонської міської ради як власника земельної ділянки. Отже, у даному випадку має місце спір щодо порушення права органу місцевого самоврядування на земельну ділянку у зв`язку із незаконним набуттям Зотіним А.Б. права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів враховує, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший пункту 18 Порядку у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на магазин за ФОП Зотіним А.Б. та абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у тій же редакції).

Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 вказаного Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Крім того, колегія суддів враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Відтак, прокурор, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту порушеного права позивача, який узгоджується зі змістом статей 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

З огляду на положення статті 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення прокурором у даному випадку обставин щодо наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України).

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача (ч.ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем чи прокурором способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Крім того, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Відповідно до частин 4, 5 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що за договором купівлі-продажу від 27.12.2006, укладеним між Александренко А.П. та Зотіним А.Б. , останній придбав металевий кіоск площею 20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка площею 0,0030 га по вул. Миру, 33, на якій розташований металевий кіоск із надання побутових послуг, перебувала у користуванні приватної фірми «Алекс-Тол» на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного ПФ «Алекс-Тол» з Херсонською міською радою 28.04.2006, строком до 27.01.2008, цільове використання земельної ділянки: під кіоском із надання побутових послуг.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10, що набрало законної сили, визнано за приватним підприємцем Зотіним А.Б. право власності на магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Херсонської міської ради від 30.11.2018 року № 1751 затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок та передано в оренду строком на 5 років фізичній особі-підприємцю Зотіну А.Б. земельну ділянку, площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по АДРЕСА_1 , під будівництво та обслуговування будівель торгівлі (під магазин), категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

26.03.2019 року між Херсонською міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Зотіним А.Б. (орендар), на підставі рішення міської ради від 30.11.2018 № 1751 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,0220 га, під магазин, яка знаходиться у м. Херсоні, по вул. Миру, 33, із земель комунальної власності, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1791, строком на 5 років. У пункті 3 даного договору зазначено, що на земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна: магазин, який належить орендарю на підставі рішення господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З урахуванням викладених обставин колегією суддів встановлено, що на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення стосовно державної реєстрації права власності на магазин за Зотіним А.Б. та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про таку реєстрацію, ФОП Зотін А.Б. мав право користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та у наступному таке користування було оформлено договором оренди земельної ділянки від 26.03.2019, укладеним між Херсонською міською радою та фізичною особою-підприємцем Зотіним А.Б., на підставі рішення міської ради від 30.11.2018 № 1751, які не розірвані, не скасовані та недійсними в установленому законом порядку не визнавалися.

Зважаючи на встановлені факти, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що на час прийняття оспорюваного рішення державним реєстратором про державну реєстрацію права власності та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про таку реєстрацію, ФОП Зотін А.Б. мав право користування земельною ділянкою, на момент звернення прокурора до господарського суду з даним позовом таке користування посвідчено відповідним договором оренди земельної ділянки від 26.03.2019, а отже скасування оспорюваного рішення стосовно державної реєстрації права власності на магазин за Зотіним А.Б. та державної реєстрації права власності Зотіна А.Б. на магазин не призведе до поновлення прав позивача на земельну ділянку.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 5218483 від 22.08.2013 про державну реєстрацію за Зотіним А.Б. права власності на магазин, розташований по АДРЕСА_1 , та скасування державної реєстрації права власності Зотіна А.Б. на магазин за вказаною адресою, з огляду на те, що звертаючись із позовною заявою у даній справі прокурор фактично не обґрунтував яким чином спірні рішення та державна реєстрація прав порушують права чи охоронювані законом інтереси Херсонської міської ради та яке саме право позивача має бути поновлено (захищено).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Обраний прокурором спосіб захисту не є належним і ефективним з огляду на те, що задоволення позовних вимог жодним чином не призведе до реального поновлення прав або інтересів Херсонської міської ради, які прокурор вважає порушеними у зв`язку з прийняттям державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіним М.Ю. рішення від 22.08.2013 № 5218483 та внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про реєстрацію права власності на магазин за Зотіним А.Б.

Крім того, скаржники не навели доводів стосовно неможливості міськрадою здійснити (реалізувати) свої права (повністю або у відповідній частині) внаслідок прийняття спірного рішення та внесення спірного запису. Так само прокурор не довів, за захистом якого саме охоронюваного законом інтересу міськради він звернувся із позовною заявою у даній справі. Водночас під час реалізації гарантованого права на ефективний та справедливий судовий захист саме на заявника покладається обов`язок належним чином обґрунтувати характер порушення прав та інтересів міськради у взаємозв`язку зі спірними правовідносинами. Також колегія суддів враховує, що Херсонська міська рада не визнала позов у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора посилаючись на те, що прокурором не доведено підстав, за яких господарський суд повинен припинити право власності Зотіна А.Б. на магазин.

Оскільки зазначеного прокурор не здійснив, не можна стверджувати і про наявність підстав для скасування рішення господарського суду Херсонської області від 30.01.2020 у даній справі.

Також наведені скаржниками в апеляційних скаргах доводи жодним чином не спростовують того, що станом на час прийняття рішення державного реєстратора від 22.08.2013 № 5218483 та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про право власності ФОП Зотін А.Б. мав право користування земельною ділянкою. Інші доводи скаржників, що викладені в апеляційних скаргах, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вони в цілому не стосуються предмета спору у справі та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржниками в апеляційних скаргах необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційних скарг.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування правильного рішення місцевого суду відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 30 січня 2020 року у справі № 923/236/19 залишити без змін, а апеляційні скарги фізичної особи-підприємця Хомусяк Наталії Сергіївни та заступника прокурора Херсонської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 14.08.2020.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.