ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Справа № 915/2098/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Мавродій Г.В, розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (адреса для листування: 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, )

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, )

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ДП АМПУ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, )

про: визнання недійсним договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії,

за участі представників учасників справи:

від позивача: представник не з`явився,

від відповідача: представник не з`явився,

від третьої особи-1: представник не з`явився,

від третьої особи-2: представник не з`явився.

в с т а н о в и в:

07.10.2019 Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 02.10.2019 (вх.№15610/19), якою просить суд визнати недійсним договір №4/97 від 29.05.2018, укладеного між АТ Укрзалізниця та ТОВ Сісайд Термінал про експлуатацію залізничної під`їзної колії.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/2098/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 11.10.2019 позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності ч. 2-3 ст. 164 ГПК України, а саме:

- до позовної заяви позивачем не додано всіх наявних в нього доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема:

- договору №4/97 від 28.05.2013, укладеного між Одеською залізницею та Державним підприємством Миколаївській морський торговельний порт про обробку вагонів з вантажем;

- оспорюваного договору №4/97 від 29.05.2018, украденого між АТ Укрзалізниця та ТОВ Сісайд Термінал про експлуатацію залізничної під`їзної колії;

- додаткової угоди від 08.12.2013 №3;

- додатків №1 до договорів сервітутів №10-А та №9-А.

Клопотання про витребування доказів позивачем суду не подано.

Додані до позовної заяви письмові докази, зокрема, копії договору №9-А від 11.07.2013 про встановлення права сервітуту, додатку №2, додаткових угод №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9 до нього, копії договору №10-А про встановлення права сервітуту, додатку №2, додаткових угод №1,№2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9 до нього, не засвідчені належним чином.

Зазначеною ухвалою позивачеві встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем ухвалу суду від 11.10.2019 отримано 18.10.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 541.

29.10 2019 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про витребування доказів, які направлено суду поштовим відправленням від 26.10.2019.

Позивачем усунуто недоліків позовної заяви, зазначені у мотивувальній частині ухвали суду від 11.10.2019.

Клопотанням від 25.10.2019 позивач просить суд витребувати у ТОВ Сісайд Термінал оригінали для огляду у судовому засіданні та належним чином засвідчені копії: договору сервітуту №9-А від 11.07.2013, укладеного між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал, з Додатками №№1, 2 та усіма наявними Додатковими угодами до нього; договору сервітуту №10-А від 30.11.2012, укладеного між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал, з Додатками №№1, 2 та усіма наявними Додатковими угодами до нього

Позивач у своєму клопотання від 25.10.2019 обґрунтовує неможливість подання відповідних доказів тим, що він не є стороною зазначених договорів, а тому у нього немає оригіналів зазначених договорів та додаткових угод до них.

Ухвалою суду від 04.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №915/2098/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.12.2019 року, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи, клопотання позивача від 25.10.2019 про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал оригінали для огляду у судовому засіданні та належним чином засвідчені копії: договору сервітуту №9-А від 11.07.2013, укладеного між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕМІНАЛ, з Додатками №№1, 2 та усіма наявними Додатковими угодами до нього; договору сервітуту №10-А від 30.11.2012, укладеного між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕМІНАЛ, з Додатками №№1, 2 та усіма наявними Додатковими угодами до нього.

На виконання вимог ухвали суду від 04.11.2019 відповідачем надано суду листом від 18.11.2019 належним чином засвідчені копії договорів сервітуту №9-А від 11.07.2013 та №10-А від 30.11.2012 з додатками.

26.11.2019 відповідачем подано до господарського суду заяву про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт та ДП АМПУ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

26.11.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив (том 3 а.с. 8-14), в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Оскільки позовна заява розділена на відповідні розділи з нумерацією, відповідач у відзиві надає пояснення також згідно розділів.

Так, у Розділі 1 позовної заяви позивач зазначає, що між Одеською залізницею та ДП Миколаївський морський торговельний порт був укладений договір про обробку вагонів з вантажами за №4/97 від 28.05.2013, терміном дії до 28.05.2018, та в подальшому правонаступником Миколаївською філією ДП АМПУ до Залізниці автоматично була представлена додаткова угода №3 від 08.12.2013 Про внесення змін шляхом доповнення інформацією про користувача ТОВ Сісайд Термінал (згідно договорів про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 № 10-А та від 11.07.2013 № 9-А), яке задіяне як оператор для виконання робіт з подачі-забирання, зважування, маневрових робіт і інших послуг, які надаються контрагентам. Зазначеними діями адміністрація Миколаївського морського порту фактично змінила предмет договору про обробку вагонів з вантажами на експлуатацію залізничної під`їзної колії, тим самим витіснивши сторону Залізниці, яка до цього відповідно до умов Договору здавала/приймала, а Порт приймав/здавав вантажі, що перевозяться за участю морського і залізничного транспорту. Тобто, з 01.01.2015 прямий Договір юридично існував на папері, фактично не виконувався, оскільки між Залізницею та Портом був відсутній предмет договору та як наслідок не виконання Сторонами умов договору. Аналогічні висновки містяться у п.2.1 Розділу 2 позовної заяви.

Відповідач зазначає, що вказана інформація не стосується предмету позовної заяви, проте відповідно до умов Додаткової угоди №3 від 08.12.2014 (а не 08.12.2013) до Договору №4/97 від 28.05.2013, укладеного між Одеською залізницею та МФ ДП АМПУ - у зв`язку зі зміною технології подачі (забирання) вагонів на під`їзну колію Сторони дійшли згоди внести наступні зміни в договір 4/97/62-Р від 23.04.2013 та перший пункт Договору доповнили абзацом у наступній редакції: Користувач - Товариство з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ, що задіяне як оператор для виконання робіт з подачі-забирання, зважування, маневрових робіт інших послуг, які надаються Контрагентам.

Позивач в позовній заяві зазначає, що правонаступником Миколаївською філією ДП АМПУ до Залізниці автоматично була представлена додаткова угода №3 від 08.12.2013, тим самим МФ ДП АМПУ фактично змінила предмет договору, витіснивши сторону Залізниці, яка до цього здавала/приймала, а Порт приймав/здавав вантажі, що перевозяться за участю морського і залізничного транспорту.

Відповідач зазначає, що вказане твердження позивача не відповідає дійсності оскільки Додаткова угода №3 від 08.12.2014 була підписана першим заступником начальника ДП Одеська залізниця Царенко А.Г. та завізована ще 5 представниками ДП Одеська залізниця.

Відповідач зауважує, що протягом 5 років з дати підписання уповноваженими представниками АТ Укрзалізниця відповідної додаткової угоди, АТ «Укрзалізниця» не вживала будь-яких дій, направлених на усунення негативних наслідків у зв`язку з укладенням Додаткової угоди №3 від 08.12.2014 яка на думку позивача є протиправною та порушує законні права та інтереси АТ Укрзалізниця.

У Розділі 1 позовної заяви позивач зазначає що, у відповідності до Закону України Про морські порти України, на виконання вимог Статуту залізниць України, відповідно до ст. 3 Закону України Про залізничний транспорт, між АТ Укрзалізниця та ТОВ Сісайд Термінал, яке виступило на правах Сервітуарія залізничних колій та являється стивідорною компанією, був укладений договір 4/97 від 29.05.2018 про експлуатацію залізничної під`їзної колії терміном на один рік за згодою обох сторін.

Відповідач повністю погоджується з вказаним висновком позивача, про те що Договір 4/97 від 29.05.2018 укладений за згодою обох сторін у відповідності до чинного законодавства.

Тобто, позивачу було надано повний пакет документів, до яких на той час не було будь-яких претензій зі сторони АТ Укрзалізниця та на підставі яких був укладений Договір №4/97.

В доповнення до викладеної позивачем в позовній заяві інформації відповідач зазначає, що відповідно до ст. 71 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, та п. 2.1 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за №875/5096, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договорами про експлуатацію під`їзних колії або договорами на подачу та забирання вагонів.

Відповідно до Правил перевезень вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644,зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за №861/5082 (далі - Правила), та Правил обслуговування залізничних під`їзних колій (згідно договорів про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 № 10-А та від 11.07.2013 № 9-А), відповідачем укладено з АТ Укрзалізниця договір від 23.05.2018 №4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії (далі - Договір), на підставі якого здійснюється подача-забирання вагонів зі станції Миколаїв-Вантажний локомотивами Відповідача.

Пунктом першим Договору визначено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, якою користується Користувач (відповідач), що примикає до станції Миколаїв-Вантажний (далі Станція) через стрілку № 59 до ходової колії №52 і яка обслуговується власним локомотивом.

Відповідач зазначає, що за час дії Договору жодних претензій з боку РФ Одеська залізниця щодо виконання відповідачем умов Договору не висувалося.

У Розділі 1 позовної заяви позивач також перераховує подані позивачем та відповідачем позовні заяви в Господарський суд м. Києва та Господарський суд Миколаївської області.

Відповідач вважає, що перелік справ, наведених у позові, до предмету даної позовної заяви не відноситься і носить суто інформативний характер, а тому відповідачем пояснення з вказаного приводу не надаються.

У п.2.2. Розділу 2 позовної заяви позивач зазначає, що відсутність повного пакету правовстановлюючих документів про встановлення права сервітуту залізничними коліями, а саме, Додатків №1 до договір сервітуту 9-А та 10-А - план-схема залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія) та відповідно правового становища Портового Оператора, як сторони договору, що передувало укладенню оспорюваного Договору та на момент його укладення Залізниця неправильно сприйняла представлені Товариством фактичні документи, які вплинули на її волевиявлення та призвели до неправильних дій. Вважає, що за відсутності наведених обставин, правочин ніяким чином не був би вчинений.

З цього приводу відповідач зазначає, що ним було надано на адресу позивача договір про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 № 10-А укладений між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (далі - ДП ММТП) та ТОВ Сісайд Термінал, Згідно Додаткової угоди №2 від 17.06.2013 у зв`язку з реорганізацією ДП ММТП права та зобов`язання по Договору сервітуту перешли до Миколаївської філії Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), на балансі якого знаходяться вказані залізничні колії, та договір про встановлення права сервітуту від 11.07.2013 № 9-А, укладений між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт та ТОВ Сісайд Термінал, без Додатку №1 План-схеми залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія). Відповідач звертає увагу, що відповідно до Акту обстеження умов роботи під`їзної колії і станції примикання від 22.05.2018 який було складено на виконання вимог Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, надання копії Додатку №1 до Договору 9-А від 11.07.2013, копії додатку №1 до Договору 10-А від 30.11.2012 не було необхідною умовою для розробки Договору від 23.05.2018 №4/97, крім того необхідність подання відповідних додатків не передбачена а ні нормативними документами, а ні документами АТ Укрзалізниця (копії Додатку №1 до Договору 9-А від 11.07.2013 (план-схема), копія додатку №1 до Договору 10-А від 30.11.2012 (план-схема), копія Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до Договору №10-А від 30.11.2012 (план-схема) надані до суду 18.11.2019).

У п.2.3 Розділу 2 позовної заяви позивач зазначає, що Договір між Товариством і Залізницею укладено з предметом про експлуатацію залізничної під`їзної колії, що примикає до станції Миколаїв-Вантажний через стрілку 59 до ходової колії 52. Тобто, це є дані за номерами стрілочних переводів та ходових колій Регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця. Схематичний план залізничної станції Миколаїв-Вантажний станом на 01.01.2019 показує, що предметом даного Договору є залізнична під`їзна колія 55, що примикає до станції Миколаїв-Вантажний через стрілку 59 до ходової колії 52 . Власником залізничної

під`їзної колії №55 є регіональна філія Одеська залізниця АТ Укрзалізниця, а не Миколаївська філія ДП АМПУ, тому не доцільним є правова природа предмету договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії з огляду на суб`єктний склад договору. Отже, підсумовуючи наведені фактичні обставини, залізнична під`їзна колія №55 не може бути частиною майна Користувача - Сервітуарія, оскільки знаходиться у господарському віданні АТ Українська залізниця, чим зачіпає майнові інтереси Залізниці. Внаслідок впливу помилки був укладений неправильний договір, який оспорюється Залізницею. Цей договір змінив природу, предмет, зміст та суб`єктний склад правочину на відміну від попереднього договору.

Залізницею встановлено, що межею першого розгалуження за межами території порту, є стрілочний перевод 71, та колія 55 (від стрілочного переводу 59 до стрілочного переводу 71) знаходиться на балансі виробничого підрозділу Миколаївської дистанції колії, тобто регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця.

В даному випадку наведений аналіз у пункті 2.3 свідчить про обставини помилки, яка має істотне значення. Внаслідок впливу помилки був укладений неправильний договір, який оспорюється Залізницею. Цей договір змінив природу, предмет, зміст та суб`єктний склад правочину на відміну від попереднього договору.

З цього приводу відповідач зазначає, по перше: стрілочний перевод 71 знаходиться на балансі МФ ДП АМПУ, а не АТ Укрзалізниця, що вбачається із Додатку №2 до Договору №10-А від 30.11.2012 (літера 152, інвентарний номер 19111, назва: стр. перевід №71), Додатку №2 до Додаткової угоди №1 від 10.06.2013 до Договору №10-А від 30.11.2012 літера 152, інвентарний номер 19111, назва: стр. перевід №71), дефектного акту стану під`їзної колії №55 по ст.Миколаїв-Вантажний, який затверджений заступником начальника Миколаївської Дистанції колії 20.04.2015.

По-друге: колія з аналогічним номером 55 знаходиться також і на балансі ДП ММТП, що вбачається з Додатку №1 до Договору №9-А від 11.07.2013 (план-схеми) та Додатку №2 до Договору №9-А від 11.07.2013 (літера 102, інвентарний номер 17681, назва: з/к №55 стр.№ 173, довжина колій 597,7 п.м.). Вказана колія взагалі знаходиться в іншому районі, а ні ж та, на яку посилається позивач.

По-третє: відповідач не заперечує, що залізнична під`їзна колія 55, від стрілочного переводу 59 до стрілочного переводу 71 знаходиться на балансі виробничого підрозділу Миколаївської дистанції колії, тобто регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця.

Проте, по вказаний колії між ТОВ Сісайд Термінал та РФ Одеська залізниця існують зовсім інші господарські відносини, а саме: між підприємствами Миколаївською дистанцією колії ДП Одеська залізниця та ТОВ Сісайд Термінал укладено договір про користування залізничними під`їзними коліями від 01.09.2015 №ОД/П-15-546 дНю (далі - Договір від 01.09.2015).

Відповідно до умов Договору від 01.09.2015 Залізниця утримує та здійснює поточне утримання малодіяльної під`їзної колії по ст. Миколаїв-Вантажний колія №55, протяжністю 0,838 км, на якій здійснюється подача та прибирання вагонів локомотивом ТОВ Сісайд Термінал. Колія знаходиться на балансі Залізниці.

ТОВ Сісайд Термінал забезпечує своєчасну компенсацію витрат у відповідності з умовами договору.

Як вбачається з План-схем до договорів сервітуту №9-А від 11.07.2013 та №10-А від 30.11.2012 ДП ММТП та МФ ДП АМПУ, а також Додатків №2 до договорів, під`їзна колія №55 (від стрілочного переводу 59 до стрілочного переводу 71) ніколи не була частиною майна ДП ММТП та МФ ДП АМПУ, а також Користувача-Сервітуарія (як зазначено у позовній заяві).

У п.2.4. Розділу 2 позовної заяви позивач зазначає, що аналіз Договору Сервітуту від 20.06.2013 в частині його пункту 16.4, яким доповнено статтю 16.4 Договору на підставі Додаткової угоди 8 від 18.07.2018 свідчить про те, що вказана Додаткова угода з`явилася 18.07.2018, тобто одразу ж після укладення Договору 4/97 між АТ Укрзалізниця та ТОВ Сісайд Термінал про експлуатацію залізничної під`їзної колії 29.05.2018, та дає можливість рахувати, що вона насамперед стосується власника залізничної під`їзної колії 55.

З цього приводу відповідач зазначає, що вказані дані не відповідають дійсності, є домислом (вигадкою) позивача та не доведені будь-якими доказами. Пояснення щодо залізничної під`їзної колії №55 надані відповідачем вище.

В п.2.4. Розділу 2 позовної заяви позивач зазначає, що саме договори про експлуатацію під`їзної колії, про подачу і забирання вагонів й обробку вагонів з вантажами між залізницею й морським портом є типовими договорами обов`язкового характеру, порядок укладання та форма яких чітко визначена у Правилах обслуговування залізничних під`їзних колій, що затверджені на підставі статей 12, 64, 77 Статуту залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України 644 від 21.11.2000 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за 875/5096. Договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії є допоміжним договором, який укладається в межах відносин, що виникли на підставі договору про організацію перевезень.

З цього приводу відповідач зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України Про залізничний транспорт залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс організацій і підприємств залізничного транспорту загального користування, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо.

Позивач здійснює діяльність з обробки вантажів у Миколаївському морському порту та надає послуги з подачі-забирання вагонів, маневрових робіт, зважування вагонів та надає інші послуги пов`язані з обробкою вантажів в Миколаївському морському порту.

На теперішній час подача/забирання вагонів та маневрова робота у Миколаївському морському порту виконується локомотивами позивача.

Статтею 71 Статуту залізниць передбачено, що Експлуатація залізничних під`їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії і станції примикання. На виконання вимог вищезазначеної статті позивачем та відповідачем було затверджено Єдиний технологічний процес роботи ТОВ Сісайд Термінал і станції Миколаїв-Вантажний РФ Одеська залізниця який було розроблено з урахуванням договорів укладених позивачем з суб`єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність у порту.

Відповідно до вимог статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, в тому числі, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Виходячи з цього, укладання договору про експлуатацію під`їзної колії є обов`язковим для АТ Українська залізниця.

Крім того, відповідачем було надано на адресу позивача вищезазначені договори про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 № 10-А та від 11.07.2013 № 9-А.

Відповідно до ст. 77 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. №457:

- договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії і договір про подачу і забирання вагонів укладаються між залізницею або відповідною уповноваженою начальником залізниці організацією та підприємством, якому належить під`їзна колія;

- у разі обслуговування під`їзної колії підприємством промислового залізничного транспорту договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії може укладатися залізницею з цим підприємством;

- порядок урегулювання розбіжностей, що виникають під час укладення, зміни та розірвання цих договорів, визначається згідно із законодавством.

Згідно з п. 4 Методичних рекомендацій затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 30.11.2007 №1094 підприємство промислового залізничного транспорту - суб`єкт господарювання, що має на праві власності або іншому праві під`їзні залізничні колії, рухомий склад, будівлі, споруди й інші об`єкти для надання послуг.

З огляду на вищевикладене будь-які доводи позивача про те, що Договір від 29.05.2018 №4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії не може бути продовжений на строк визначений чинним законодавством України оскільки ТОВ Сісайд Термінал не є власником під`їзної залізничної колії є безпідставними оскільки, ТОВ Сісайд Термінал є підприємством промислового залізничного транспорту, що має на правах сервітуту під`їзні залізничні колії, та на праві оренди використовує будівлі, споруди й інші об`єкти необхідні для надання послуг.

Відповідач просить врахувати все вищевикладене та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал від 25.11.2019 про залучення третіх осіб задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, ідентифікаційний код 01125608). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ДП АМПУ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ідентифікаційний код 38728444). Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання даної ухвали для надання суду доказів надіслання третім особам копії позовної заяви з доданими до неї документами. Запропоновано третім особам подати до суду пояснення щодо позовних вимог, які мають відповідати вимогам ч. ч. 3-7 ст. 165 та ст. 168 ГПК України, в 5-денний строк з дня отримання позовної заяви. Продовжено строк підготовчого провадження у справі на 10 днів. Підготовче засідання у справі відкладено на 13.01.2020 року о 11:40.

23.12.2019 року позивачем надано суду докази надіслання позовної заяви з додатками на адреси третіх осіб.

09.01.2020 року до суду від третьої особи-2 (ДП АМПУ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України) надійшли пояснення (том 3 а.с. 89-94), в яких зазначено наступне.

На балансі МФ ДП АМПУ перебувають лише деякі залізничні колії, які забезпечують діяльність двох і більше суб`єктів господарювання у морському порту (об`єкти портової інфраструктури загального користування).

Деякі портові оператори на території морського порту мають власні залізничні колії, які МФ ДП АМПУ не належать.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про залізничний транспорт під`їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Як передбачено у п.6 ч.1 ст.1 Закону України Про морські порти України морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності.

Одними із ключових принципів морської галузі визначено рівності прав усіх суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, недопущення дискримінації у доступі до об`єктів портової інфраструктури загального користування (п.9 ч.1 ст.4 Закону), забезпечення конкуренції серед суб`єктів господарювання, що виробляють однакову продукцію (товари, роботи, послуги) у морському порту (п.3 ч.1 ст.4 Закону).

Ці принципи узгоджуються з Основними засадами здійснення державної власності щодо акціонерного товариства Українська залізниця (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2019 № 628).

Згідно підпункту г) пункту 3 частини 2 Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо забезпечення економічного зростання, стимулювання розвитку регіонів та запобігання корупції від 20.09.2019р. № 713/2019 Кабінету Міністрів України доручено вжити заходів щодо підготовки плану заходів щодо формування конкурентного ринку послуг локомотивної тяги та підвищення прозорості й ефективності діяльності з управління інфраструктурою залізничного транспорту, передбачивши реформування акціонерного товариства Українська залізниця.

Пункт 77 Статуту залізниць України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457), а також п.3.7 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій (затверджені наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644) передбачає укладення договору залізницею з підприємством промислового залізничного транспорту - у разі обслуговування під`їзної колії таким підприємством.

Підприємство промислового залізничного транспорту - суб`єкт господарювання, що має на праві власності або іншому праві під`їзні залізничні колії, рухомий склад, будівлі, споруди й інші об`єкти для надання послуг (наказ Мінтрансзв`язку від 30.11.2007 № 1094).

Забезпечення рівності доступу суб`єктів господарювання що здійснюють свою діяльність в морському порту (портові оператори) можливе укладанням безпосередньо з ними договорів доступу (користування) до об`єктів портової інфраструктури загального користування.

В подальшому портовий оператор на підставі укладеного договору має самостійно на власний вибір укласти договір на перевезення вантажів з прийнятним для нього портовим оператором.

На підставі викладеного, третя особа-2 вважає, що укладання договору про обробку вагонів АТ Укрзалізниця, ТОВ СІСАЙД ТЕРМІНАЛ та/або іншими підприємствами залізничного транспорту з портовими операторами відповідає вимогам рівності доступу усіх об`єктів портової інфраструктури загального користування.

Інші пояснення третьої особи-2 є ідентичними поясненням відповідача, викладеним у відзиві.

Ухвалою суду від 13.01.2020, яку внесено до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі продовжено на 20 днів та відкладено підготовче засідання на 03.02.2020 року об 11:30 год.

Ухвалою суду від 03.02.2020, яку внесено до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 26.02.2020 року об 11:10 год.

24.02.2020 року до суду від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26.02.2020, яку внесено до протоколу судового засідання, розгляд справи по суті відкладено на 23.03.2020 року об 11:30 год.

Судове засідання у справі, призначене на 23.03.2020 об 11:30 год, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у відпустці.

Ухвалою від 30.03.2020 судом постановлено: судове засідання для розгляду справи по суті, яке було відкладено на 23.03.2020 об 11:30, перенести на іншу дату, визначення якої буде здійснено додатково при усуненні обставин, які спричинили введення в Україні карантину.

Ухвалою суду від 27.05.2020 судове засідання у справі для розгляду справи по суті призначено на 30 червня 2020 року о 11:00 год.

30.06.2020 судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи по суті на 12 серпня 2020 року о 11:20 год.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19 від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 239, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 № 291, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено карантин до 11 травня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема уряд продовжив карантин до 22 травня 2020 року на усій території України та послабив деякі карантинні обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500, зокрема уряд установив з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19 від 11.03.2020 №211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 №540-IX (який набрав чинності 02.04.2020) розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було доповнено частиною 4 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

В подальшому у відповідності до Закону України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 17.07.2020); процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення ГПК України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, усі процесуальні строки, продовжені судом відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом тобто з 07.08.2020.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, правом участі у судовому засіданні не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, участь в судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Явка представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу, суду не повідомлялося.

Враховуючи, що учасники справи повідомлялися про розгляд справи, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину, на розгляд суду не подано, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений на підставі наведених норм Закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази (ч.3 ст.2, ч.3 ст.13, ч.1 ст.14 ГПК України).

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

12.08.2020 року судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

30.11.2012 року між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (Володілець, ДП ММТП) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (Сервітуарій) укладено договір №10-А про встановлення права сервітуту (далі Договір №10-А) (том 1 а.с. 202-207).

Відповідно до п. 1 Договору №10-А ТОВ Сісайд Термінал користується залізничними коліями ДП ММТП (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний) з метою виконання тепловозами робіт з подачі - забирання вагонів, маневрових робіт та інше.

Відповідно до п. 2 Договору №10-А Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт має на балансі залізничні колії (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний). Місце розташування залізничних колій: режимна територія ДП Миколаївський морський торговельний порт. Залізничні колії довжиною 19777 м.п.

Відповідно до п. 1.1 Договору №10-А сервітут встановлюється щодо користування залізничними коліями Володільця (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний), які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, довжиною 19777 м.п.

Відповідно до п. 2.1 Договору №10-А сервітут встановлюється для можливості руху тепловозів з метою виконання Сервітуарієм робіт з подачі-забирання вагонів, маневрових робіт та інше на території Володільця, шляхом надання Володільцем права користування залізничними коліями на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору №10-А видом права сервітуту є право користування залізничними коліями згідно з Планом-схемою технологічних залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія) Додаток №1 та з Переліком технологічних залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія) Додаток №2, які є невід`ємними частинами цього Договору). Довжина залізничних колій складає 19777 м.п. (інвентарні номери, вказані у Додатках №1, №2 до цього Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору №10-А зміст права сервітуту полягає у наданні права користування залізничними коліями Володільця згідно п. 3.1 Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору №10-А сервітут є строковим та оплатним.

Відповідно до п. 5.1 Договору №10-А вартість плати за користування сервітутом залізничних колій (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний) в місяць складає: 24952,00 грн без ПДВ. Стягнення податку на додану вартість здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 Договору №10-А оплата в розмірі 100% вартості плати за користування сервітутом здійснюється шляхом перерахування Сервітуарієм коштів на поточний рахунок Володільця на підставі акту наданих послуг згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 5.4 Договору №10-А Володілець має право на зміну вартості користування сервітутом. Вартість користування сервітутом за цим Договором може бути змінено Володільцем виключно у разі:

- підвищення мінімального рівня заробітної плати на законодавчому рівні;

- змін у розмірі відрахувань у фонди (пенсійний, соцстраху та інше), на законодавчому рівні,

- інфляції, амортизації основних засобів,

з подальшим укладанням Додаткової угоди до Договору. При цьому вартість користування сервітутом змінюється на розмір зміни собівартості послуг у зв`язку з обставинами, вказаними у цьому пункті.

Відповідно до п. 6.1 Договору №10-А Сервітуарій має право користуватись залізничними коліями Володільця у відповідності з метою та умовами цього Договору.

Відповідно до п. 6.2 Договору №10-А Сервітуарій має право безперешкодного доступу на територію Володільця працівників Сервітуарія, а також транспортних засобів і інших осіб, що надають будь - які послуги (роботи) Сервітуарію з видачею перепусток на територію Володільця після їх оплати за діючими тарифами Володільця.

Відповідно до п. 13.2 Договору №10-А всі спори, що виникають з даного договору або пов`язані з його виконанням, сторони регулюють шляхом переговорів між сторонами.

Відповідно до п. 13.3 Договору №10-А якщо сторони не досягли згоди із спірних питань шляхом переговорів, спір вирішується в судовому порядку, у відповідності до чинного законодавства в Україні за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до п. 14.1 Договору №10-А даний Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації та діє протягом десяти років з моменту набуття чинності. У разі, якщо Сервітуарій не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим ще на десять років на таких же умовах.

Відповідно до п. 14.2 Договору №10-А реорганізація/ліквідація Володільця чи зміна балансоутримувача, або перехід до третіх осіб майнових прав, прав власності (володіння, користування) на майно (залізничні колії) Володільця, що використовуються Сервітуарієм, не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору і він зберігає свою чинність для нового власника (балансоутримувача) майна (його правонаступників).

Відповідно до п. 14.3 Договору №10-А право сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 14.5 Договору №10-А дія сервітуту підлягає припиненню у випадках:

14.5.1. Поєднання в одній особі Сервітуарія та Володільця залізничних колій;

14.5.2. Письмової відмови Сервітуарія від сервітуту;

14.5.3. У інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 14.6 Договору №10-А даний Договір може бути розірваний за домовленістю сторін. Договір вважається розірваним за домовленістю сторін з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

Договір №10-А про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 року пройшов державну реєстрацію 20.06.2013 року (номер запису про інше речове право: 1399841), про що свідчить витяг №134428583 від 15.08.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (том 1 а.с. 233-234).

10.06.2013 року сторонами підписано додаткову угоду №1 до Договору №10-А (том 1 а.с. 213), якою:

- третє речення пункту 2 викладено у наступній редакції: Залізничні колії загального користування довжиною 11440 м.п.;

- пункт 1.1 викладено у наступній редакції: Сервітут встановлюється щодо користування залізничними коліями загального користування Володільця (примикання до парку прийому Миколаїв - Вантажний), які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, довжиною 11440 м.п.;

- друге речення пункту 3.1 викладено у наступній редакції: Довжина залізничних колій загального користування складає 11440 м.п. (інвентарні номери, вказані у Датках №1, №2 до цього Договору);

- перше речення пункту 5.1 викладено у наступній редакції: Вартість плати за користування сервітутом залізничних колій загального користування (примикання до парку прийому Миколаїв - Вантажний) в місяць складає: 14433,00 грн без ПДВ.;

- Додаток №1 до цього Договору План - схема залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії) загального користування викладено у новій редакції;

- Додаток №2 до цього Договору Перелік залізничних колій (стрілочні переводи, колії ділянки коли) загального користування викладено у новій редакції.

Додаткова угода №1 є невід`ємною частиною Договору №10-А та набирає чинності з 13.06.2013.

17.06.2013 року сторонами підписано додаткову угоду №2 до Договору №10-А (том 1 а.с. 216-217), якою у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчого балансу та акту приймання-передачі та утворення внаслідок виділу Державного підприємства Адміністрація морських портів України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року №133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163, а також переходом прав та зобов`язань за договором від 30.11.2012 №10-А до правонаступника - державного підприємства Адміністрація морських портів України, Сторони дійшли згоди внести наступні зміни в Договір від 30.11.2012 №10-А (надалі - Договір):

1. Змінити преамбулу Договору від 30.11.2012 №10-А, виклавши її в такій редакції: Державне підприємство Адміністрація морських портів України, назване в подальшому Володілець, в особі виконуючого обов`язки начальника Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) Іванюка Василя Володимировича, діючого на підставі Положення про Миколаївську філію державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрацію Миколаївського морського порту) та довіреності від 13.06.2013 № 99, з однієї сторони, і ТОВ Сісайд Термінал назване в подальшому Сервітуарій в особі генерального директора Семенчука Леоніда Володимировича, діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, уклали даний Договір про наступне:;

2. Змінити реквізити Володільця.

Додаткова угода №2 набирає чинності з дня її підписання сторонами та скріплення печатками. Сторони погодили, що умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин, що виникли між ними з 13.06.2013 року.

27.12.2013 року сторонами підписано додаткову угоду №3 до Договору №10-А (том 1 а.с. 218-219), якою:

- договір доповнено пунктом 16.4 наступного змісту: 16.4. Всі права та обов`язки Володільця, які передбачені цим Договором, виконуються Миколаївською філією Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрацією Миколаївського морського порту), в т.ч. ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів тощо.;

- перше речення пункту 5.1 викладено у наступній редакції: Вартість плати за користування сервітутом залізничних колій Миколаївської філії ДП АМПУ, що примикають до парку прийому Миколаїв-Вантажний, за місяць складає 44 154,00 грн без ПДВ.

Додаткова угода №3 є невід`ємною частиною Договору від 30.11.2012 №10-А та набирає чинності з 01.01.2014.

В подальшому сторонами підписані додаткові угоди №№4-7 до Договору №10-А, якими зокрема змінювалась вартість плати за встановлення права сервітуту (том 1 а.с. 220-224).

18.07.2018 року сторонами підписано додаткову угоду №8 до Договору №10-А (том 1 а.с. 225), якою зокрема пункт 14.1 Договору №10-А викладено в наступній редакції: 14.1. Даний Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації та діє до 31.12.2030. У разі, якщо Сервітуарій не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим на наступні десять років на таких же умовах.

22.02.2019 року сторонами підписано додаткову угоду №9 до Договору №10-А, якою змінено вартість плати за встановлення права сервітуту (том 1 а.с. 226).

11.07.2013 року між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (Володілець, ДП ММТП) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (Сервітуарій) укладено договір №9-А про встановлення права сервітуту (далі Договір №9-А) (том 1 а.с. 181-186).

Відповідно до п. 1 Договору №9-А ТОВ Сісайд Термінал користується залізничними коліями ДП ММТП (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний) з метою виконання тепловозами робіт з подачі - забирання вагонів, маневрових робіт та інше.

Відповідно до п. 2 Договору №9-А Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт має на балансі залізничні колії (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний). Місце розташування залізничних колій: режимна територія ДП Миколаївський морський торговельний порт. Залізничні колії довжиною 8291,4 м.п.

Відповідно до п. 1.1 Договору №9-А сервітут встановлюється щодо користування залізничними коліями Володільця (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний), які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, довжиною 8291,4 м.п.

Відповідно до п. 2.1 Договору №9-А сервітут встановлюється для можливості руху тепловозів з метою виконання Сервітуарієм робіт з подачі-забирання вагонів, маневрових робіт та інше на території Володільця, шляхом надання Володільцем права користування залізничними коліями на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору №9-А видом права сервітуту є право користування залізничними коліями згідно з Планом-схемою технологічних залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія) Додаток №1 та з Переліком технологічних залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія) Додаток №2, які є невід`ємними частинами цього Договору). Довжина залізничних колій складає 8291,4 м.п. (інвентарні номери, вказані у Додатках №1, №2 до цього Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору №9-А зміст права сервітуту полягає у наданні права користування залізничними коліями Володільця згідно п. 3.1 Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору №9-А сервітут є строковим та оплатним.

Відповідно до п. 5.1 Договору №9-А вартість плати за користування сервітутом залізничних колій (примикання до парку прийому Миколаїв Вантажний) в місяць складає: 10461,00 грн без ПДВ. Стягнення податку на додану вартість здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 Договору №9-А оплата в розмірі 100% вартості плати за користування сервітутом здійснюється шляхом перерахування Сервітуарієм коштів на поточний рахунок Володільця на підставі акту наданих послуг згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 5.4 Договору №9-А Володілець має право на зміну вартості користування сервітутом. Вартість користування сервітутом за цим Договором може бути змінено Володільцем виключно у разі:

- підвищення мінімального рівня заробітної плати на законодавчому рівні;

- змін у розмірі відрахувань у фонди (пенсійний, соцстраху та інше), інфляції на законодавчому рівні,

з подальшим укладанням Додаткової угоди до Договору. При цьому вартість користування сервітутом змінюється на розмір зміни собівартості послуг у зв`язку з обставинами, вказаними у цьому пункті.

Відповідно до п. 6.1 Договору №9-А Сервітуарій має право користуватись залізничними коліями Володільця у відповідності з метою та умовами цього Договору.

Відповідно до п. 6.2 Договору №9-А Сервітуарій має право безперешкодного доступу на територію Володільця працівників Сервітуарія, а також транспортних засобів і інших осіб, що надають будь - які послуги (роботи) Сервітуарію з видачею перепусток на територію Володільця після їх оплати за діючими тарифами Володільця.

Відповідно до п. 13.2 Договору №9-А всі спори, що виникають з даного договору або пов`язані з його виконанням, сторони регулюють шляхом переговорів між сторонами.

Відповідно до п. 13.3 Договору №9-А якщо сторони не досягли згоди із спірних питань шляхом переговорів, спір вирішується в судовому порядку, у відповідності до чинного законодавства в Україні за місцем знаходження відповідача.

Відповідно до п. 14.1 Договору №9-А даний Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації та діє протягом десяти років з моменту набуття чинності. У разі, якщо Сервітуарій не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим ще на десять років на таких же умовах. Сторони домовились, що умови цього Договору розповсюджуються на відносини між ними, які виникли з 13.06.2013 року.

Відповідно до п. 14.2 Договору №9-А реорганізація/ліквідація Володільця чи зміна балансоутримувача, або перехід до третіх осіб майнових прав, прав власності (володіння, користування) на майно (залізничні колії) Володільця, що використовуються Сервітуарієм, не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору і він зберігає свою чинність для нового власника (балансоутримувача) майна (його правонаступників).

Відповідно до п. 14.3 Договору №9-А право сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 14.5 Договору №9-А дія сервітуту підлягає припиненню у випадках:

14.5.1. Поєднання в одній особі Сервітуарія та Володільця залізничних колій;

14.5.2. Письмової відмови Сервітуарія від сервітуту;

14.5.3. У інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 14.6 Договору №9-А даний Договір може бути розірваний за домовленістю сторін. Договір вважається розірваним за домовленістю сторін з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

Договір №9-А від 11.07.2013 про встановлення права сервітуту пройшов державну реєстрацію 05.08.2013 року (номер запису про інше речове право: 2050900), про що свідчить витяг №134402691 від 15.08.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (том 1 а.с. 200-201).

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди №№1-7, 9 до Договору №9-А, якими зокрема змінювалась вартість плати за встановлення права сервітуту (том 1 а.с. 189-195, 197).

18.07.2018 року сторонами підписано додаткову угоду №8 до Договору №9-А (том 1 а.с. 196), якою зокрема пункт 14.1 Договору викладено в наступній редакції: Даний Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації та діє до 31.12.2030. У разі, якщо Сервітуарій не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим на тих же умовах та на такий же строк.

23.04.2013 року між Державним підприємством Одеська залізниця (далі Залізниця) та Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (далі Порт) укладено договір №4/97/62-Р про обробку вагонів з вантажами (далі Договір від 23.04.2013) (том 1 а.с. 101-110).

Відповідно до п. 1 Договору від 23.04.2013:

Контрагент Порту - вантажовласник або експедитор;

Експедитор - довірена особа вантажовласника;

Дозування вагонів - довантаження у вагони або вивантаження з вагонів частини вантажів;

Конвенційна заборона - тимчасова заборона навантаження вагонів на адресу Порту або з Порту,

Добова норма вивантаження - узгоджена Залізницею та Портом кількість вагонів, які Залізниця повинна подати в Порт під вивантаження, а Порт вивантажити з урахуванням добової переробної спроможності згідно з ЄТП роботи Станції і Порту. Ця норма встановлюється щоденно змінно-добовим планом роботи Станції і Порту в залежності від наявної кількості вагонів у Порту, на припортовій Станції та на підходах до неї;

ЄТП - єдиний технологічний процес,

АС Месплан - автоматизована система формування відвантаження вантажу.

Відповідно до п. 2.1 Договору від 23.04.2013 Залізниця здає/приймає, а Порт приймає/здає вагони з експортними, транзитними, імпортними вантажами, що перевозяться за участю морського і залізничного транспорту; а також вагани з господарськими вантажами для Порту або для його контрагентів. Порт надає Залізниці перелік контрагентів, коди вантажоодержувачів і експедиторів, з якими вій має договори.

Відповідно до п. 2.2 Договору від 23.04.2013 від імені залізниці виступає Станція Миколаїв-Вантажний (далі - Станція).

Відповідно до п. 3 Договору від 23.04.2013 Залізниця і Порт зобов`язуються дотримуватися технології робіт з приймання і видачі всіх вантажів, викладеної у цьому договорі та в Єдиному технологічному процесі роботи Станції і Порту, з питань:

планування;

інформаційного забезпечення;

узгодження навантаження, розвантаження вагонів;

інших питань, пов`язаних з технологією роботи.

Відповідно до п. 3.1 Договору від 23.04.2013 Порт зобов`язується:

- здійснювати місячні планування завозу і вивозу експортних, імпортних і транзитних вантажів, обсяг якого не повинен перевищувати узгодженого Портом як у цілому, так і з окремих фронтів вивантаження, контролювати ритмічність завозу згідно з узгодженими обсягами;

- приймати всі узгоджені Портом експортні, імпортні, транзитні вантажі та відповідати за користування вагонами від моменту їх подачі Залізницею Порту на приймально-здавальні колії до моменту здачі їх Залізниці (розділ 6 цього Договору). Нести відповідальність відповідно до розділу 7;

- надавати Станції доручення вантажоодержувачів (вантажовласників або експедиторів), та право одержування вантажів Портом;

- розкредитовувати перевізні документи на вантажі, що прибули на адресу Порту;

- передавати Станції інформацію про підхід суден з імпортом і для навантаження експорту із зазначенням роду вантажу, його кількості, тоннажу судна, дати і часу постановки його до причалу;

- подавати змінно-добову заявку на подачу порожніх і навантажених вагонів під вантажні операції не пізніше 11 години попередньої доби із зазначенням родів вантажів, які будуть навантажуватися або вивантажуватися, з виділенням вагонів, що обробляються за прямим варіантом;

- здійснювати своїми силами і засобами охорону вагонів з моменту їх приймання і до моменту забирання Залізницею з колій Порту;

- повністю очищати вагони від вантажу, знімати реквізити кріплення після розвантаження, забезпечувати цілість вагонів згідно із статтею 35 Статуту залізниць України;

- виконувати за дорученням вантажовласників або експедиторів пломбування завантажених вагонів;

- інформувати Залізницю про вагони, що прибули в Порт поза планом завозу, забезпечити їх вивантаження згідно зі статтею 47 Статуту залізниць України;

- додаткові плани на завезення експортних вантажів погоджувати із Залізницею;

- передавати Станції кількість і стан вагонів на всіх коліях і фронтах навантаження (вивантаження), а також погоджений змінно-добовий план на 07.00 і на 19.00.

Відповідно до п. 3.2 Договору від 23.04.2013 Залізниця зобов`язується:

- кожну добу о 7-00 та 15-00 годині надавати Порту інформацію про підхід вагонів з вантажами із зазначенням роду вантажу, дати і часу прибуття на станцію Миколаїв та Миколаїв - Вантажний (у тому числі кількість покинутих поїздів, кількість вагонів по кодах вантажоодержувачів /експедиторів/), а також інформацію про наявність порожніх вагонів;

- передавати повідомлення про поїзди, що покинуті на підходах до станції Миколаїв Вантажний згідно встановленого порядку передачі повідомлення про затримку вагонів, узгодженого спільно Портом та Станцією (додаток №1);

- у можливо найкоротший час інформувати Порт про наївність конвенційної заборони щодо навантаження вантажів за окремими призначеннями;

- у можливо найкоротший час узгоджувати з Портом можливість введення конвенційної заборони щодо навантаження окремих вантажів на адресу Порту;

- здійснювати додачу вагонів під вивантаження та навантаження за заявкою Порту згідно із змінно - добовим планом;

- спільно з Портом планувати роботу з навантаження і розвантаження вагонів на наступну добу і аналізувати результати роботи за минулу;

- вести облік часу користування вагонами, переданими Порту, а також не прийнятих Портом і затриманих з вини Порту на Станції та підходах до неї;

- провадити перевірку маси вантажу, видачу його Порту у випадках, передбачених статтею 52 Статуту залізниць України;

- своєчасно передавати Порту для розслідування і прийняття заходів для відшкодування збитків усі комерційні акти, акти загальної форми, експертизи, інші документи;

- своєчасно здійснювати забирання розвантажених та навантажених Портом вагонів: з колій №№ 1, 2, 3, 4, 8, 9 парку прийому.

Відповідно до п. 6.1 Договору від 23.04.2013 Станція повідомляє Порт про вантажі, що прибули під вивантаження шляхом вручення документів представникові Порту.

Відповідно до п. 6.2 Договору від 23.04.2013 Станція і Порт здійснюють приймання і здавання навантажених і порожніх вагонів на коліях: №№ 1, 2, 3, 4 парку прийому, додатково приймання вагонів від Порту здійснюється на колії № 8, 9 парку прийому з перевіркою технічного та комерційного стану вагонів, їх очищення після вивантаження згідно п. 3.1.

Час на проведення приймально-здавальних операцій складає 1 хвилина на вагон, але не більше 30 хвилин на групу вагонів.

Відповідно до п. 6.3 Договору від 23.04.2013 розміри фронтів навантаження, вивантаження встановлюються ЄТП роботи Станції і Порту.

Подавання вагонів здійснюється з додержанням інтервалу часу між подачами 2 години, згідно з ваговою нормою, при подачі одним маневровим локомотивом - 25 вагонів, спареними локомотивами - 30 вагонів.

Максимальна пропускна спроможність дільниці (колія №55) між станцією Миколаїв-Вантажний та прийомо-відправними коліями Порту №1, 2, 3, 4, 8, 9 становить 260 вагонів, при подачі спареними локомотивами - 320 вагонів за добу.

За взаємним погодженням Залізниці та Порту інтервал між подачами може бути зменшений, за рахунок чого пропускна спроможність дільниці (колія №55) між станцією та прийомо-відправними коліями Порту відповідно буде збільшена на кількість вагонів у додаткових подачах.

Відповідно до п. 6.4 Договору від 23.04.2013 порожні та навантажені вагони вважаються переданими з моменту закінчення передавальних операцій на передавальних коліях Порту №1, 2, 3, 4, 8, 9 парку прийому.

Відповідно до п. 6.5 Договору від 23.04.2013 відстань для нарахування збору за подачу, забирання вагонів 2,7 км в обидва кінці у т.ч. 1,6 км на балансі залізниці, та 1,1 на балансі Порту.

Відповідно до п. 6.6 Договору від 23.04.2013 навантаження або вивантаження вагонів вважаються закінченими з моменту готовності до забирання вагонів в такій самій кількості, в якій передавалися. Допускається в окремих випадках приймання вагонів меншими групами, в разі відсутності на під`їзній колії вагонів готових до забирання, при наявності локомотива Залізниці на передавальних коліях Порту, для запобігання його повернення резервом. Про час готовності до забирання усієї партії вагонів відповідальний представник Порту повідомляє комерційного агента Станції по телефону з подальшим письмовим підтвердженням.

Відповідно до п. 6.7 Договору від 23.04.2013 час подачі вагонів і час готовності до забирання їх проставляється у відомості плати за користування вагонами на підставі Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів і повідомлення Порту.

Відповідно до п. 7.1 Договору від 23.04.2013 плата за користування вагонами Портом нараховується за час з моменту їхньої передачі Порту до моменту прийому Залізницею від Порту.

Відповідно до п. 7.3 Договору від 23.04.2013 за невиконання норми вивантаження вагонів, встановленої добовим планом (п. 4.3, 4.4 цього Договору), Порт і Залізниця несуть матеріальну відповідальність.

Розмір матеріальної відповідальності за невиконання норми вивантаження вагонів визначається згідно зі ст. 106 Статуту залізниць України - дві добові ставки плати за користування вагонами за кожний неподаний (з вини Залізниці), не вивантажений (з вини Порту) вагон.

Залізниця і Порт звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, у тому числі невиконання запланованої добової норми вивантаження вагонів, тільки у випадках форс-мажорних обставин (війни, блокади, ембарго, пожежі, землетрус, повені та інші стихійні лиха).

Належним доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України чи Міністерством надзвичайних ситуацій України.

Облікова картка виконання добової норми вивантаження ведеться за формою додатка 4 до Правил перевезення вантажів у прямому змішаному залізнично-водному сполученні.

Штраф за невиконання плану вивантаження нараховується, виходячи із суми неподаних до норми і невивантажених вагонів, окремо з вини Залізниці і з вини Порту, за кожну добу незалежно від виконання плану вивантаження в цілому за місяць. Належна до сплати сума визначається як різниця штрафів, нарахованих на Порт і Залізницю по закінченню місяця. Сума штрафу, що сплачується, визначається балансовим методом: від більшої суми віднімається менша, різниця підлягає сплаті у 10-денний термін по закінченню облікового місяця, стороні, на яку нарахована менша сума.

Відповідно до п. 7.4 Договору від 23.04.2013 за користування вагонами і контейнерами Порт сплачує Залізниці плату згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами.

За подачу і забирання вагонів з (на) передавальних колій, за маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені Портом, Порт сплачує збір згідно з Тарифним керівництвом №1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

Відповідно до п. 10.5 Договору від 23.04.2013 цей договір набирає чинності з 28.05.2013 року і діє до 28.05.2018 року.

08.12.2014 року між Державним підприємством Адміністрація морських портів України (Адміністрація) та Державним підприємством Одеська залізниця (Залізниця) підписано додаткову угоду №3 до Договору від 23.04.2013 (том 1 а.с. 111-112) про наступне:

у зв`язку зі зміною технології подачі (забирання) вагонів на під`їзну колію Сторони дійшли згоди внести наступні зміни в Договір від 23.04.2013 (надалі - Договір), зокрема:

1. Пункт 1 Договору доповнити абзацом у наступній редакції:

Користувач - Товариство з обмеженою відповідальністю СІСАЙД ТЕРМІНАЛ, що задіяне як оператор для виконання робіт з подачі-забирання, зважування, маневрових робіт і інших послуг, які надаються Контрагентам.

2. Пункт 3.1, абзац 7 викласти в наступній редакції:

здійснювати своїми силами і засобами охорону вагонів з моменту їх приймання і до моменту здачі Залізниці.

3. Пункт 3.1 доповнити абзацом в наступній редакції:

своєчасно здійснювати забирання вагонів з передавальних колій на під`їзну колію.

4. Пункт 3.2, абзац 5 викласти в наступній редакції:

здійснювати подачу вагонів на передавальні колії для подальшої подачі їх на під`їзну колію локомотивами Користувача згідно із змінно-добовим планом, під вивантаження та навантаження;.

5. Пункт 3.2, абзац 10 викласти в наступній редакції:

своєчасно організовувати приймання і здавання розвантажених та навантажених Адміністрацією вагонів на передавальних коліях.

6. Пункт 6.2 Договору викласти в наступній редакції:

6.2. Станція і Адміністрація здійснюють приймання і здавання навантажених і порожніх вагонів на коліях Станції №№ 7, 8 Парку приймання та коліях №№ 9, 10 Сортувального парку з перевіркою технічного та комерційного стану вагонів, їх очищення після вивантаження згідно п. 3.1.

7. Пункт 6.3 викласти в наступній редакції:

Розміри фронтів навантаження, вивантаження встановлюються ЄТП роботи Станції і морського порту Миколаїв.

Подавання та забирання вагонів здійснюється локомотивами Користувача відповідно до вагової норми, у кількості не більше 30-ти вагонів. Пропускна спроможність дільниці (колія №55) між станцією Миколаїв-Вантажний та приймально-відправними коліями Адміністрації №№1, 2, 3 становить 18 пар передач. Інтервал між подаваннями (передаваннями) повинен забезпечити безперервність виконання вантажних операцій. Мінімальний інтервал становить 54,12 хвилин.

8. Пункт 6.4 викласти в наступній редакції:

«Порожні та навантажені вагони вважаються переданими з моменту закінчення передавальних операцій на передавальних коліях.»

9. Пункт 6.5 виключити.

10. Пункт 6.6 викласти в наступній редакції:

Навантаження або вивантаження вагонів вважаються закінченими з моменту передачі вагонів на передавальних коліях.»

11. Пункт 6.7 викласти в наступній редакції:

Час передачі вагонів Адміністрації і час повернення вагонів Залізниці проставляється у відомості плати за користування вагонами на підставі Пам`ятки про подавання/забирання ваганів. Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів і повідомлення Адміністрації.

12. Пункт 7.3, речення 6 викласти в наступній редакції:

Штраф за невиконання норми прийому вагонів в порт нараховується за кожну добу незалежно від виконання норми в цілому за місяць.

Невиконання норми прийому вагонів в Порт з вини Адміністрації визначається як різниця між плановою нормою і фактично прийнятими вагонами, за винятком тиєї кількості вагонів, що не були подані на передавальні колії з вини Станції.

Невиконання норми прийому вагонів в Порт з вини Станції визначається як різниця між плановою нормою і сумою вагонів фактично поданих Адміністрацією, виставлених Станцією на передавальні колії, але не прийнятих з вини Адміністрації і не виставлених Станцією на передавальні колії і вини Адміністрації (якщо вони могли бути виставлені).

Належна до сплати сума визначається як різниця штрафів, нарахованих на Адміністрацію і Залізницю по закінченню місяця. Сума штрафу, що сплачується, визначається балансовим методом: від більшої суми віднімається менша, різниця підлягає сплаті у 10-денний термін по закінченню облікового місяця, стороні, на яку нарахована менша сума.

У випадку відсутності достатньої кількості вагонів для виконання добової норми прийому вагонів в Порт на Станції Адміністрація і Станція звільняється від відповідальності за невиконання норми прийому вагонів в Порт.

13. Пункт 7.4, речення 2 викласти в наступній редакції:

За маневрову роботу, зберігання вантажів у вагонах, послуги і роботи, замовлені Адміністрацією, Адміністрація сплачує збір згідно з Тарифним керівництвом №1 з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

14. Інші умови Договору, які не змінені/доповнені цією додатковою угодою, залишаються без змін, і Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.

15. Ця додаткова угода набирає чинності з 01.01.2015.

01.09.2015 року між Державним підприємством Одеська залізниця (Залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (Підприємство) укладено договір №ОД/П-15-546дНЮ про користування залізничними під`їзними коліями (далі Договір від 01.09.2015), відповідно до п. 1.1 якого Залізниця утримує та здійснює поточне утримання малодіяльної під`їзної колії по ст. Миколаїв Вантажний колія № 55, протяжністю 0,838 км, на якій здійснюється подача та прибирання вагонів локомотивом Підприємства. Колія знаходиться на балансі Залізниці (том 3 а.с. 51-54).

Відповідно до п. 1.2 Договору від 01.09.2015 Підприємство забезпечує своєчасну компенсацію витрат у відповідності з умовами даного договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору від 01.09.2015 розмір щомісячної (квартальної) компенсації витрат на утримання колії визначається Залізницею виходячи із фактично понесених витрат на утримання під`їзної колії.

Відповідно до п. 3.2 Договору від 01.09.2015 Підприємство проводить компенсацію витрат шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Залізниці на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт протягом 10 банківських днів з моменту надходження рахунку, за умови реєстрації Залізницею податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, у відповідності ст. 201.1. Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 8.1 Договору від 01.09.2015 даний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2015 року.

Відповідно до п. 8.2 Договору від 01.09.2015 договір вважається пролонгованим на той же самий термін і на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про припинення, зміну або перегляд даного договору.

11.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця (як правонаступником ДП Одеська залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (Підприємство) підписано додаткову угоду №1 до Договору від 01.09.2015 (том 3 а.с. 55), відповідно до якої у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства Одеська залізниця та переходом усіх прав та обов`язків до його правонаступника - Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, дійшли згоди внести наступні зміни в договір № ОД/П-15-546дНЮ від 01.09.2015 року:

- сторони дійшли згоди змінити п.8.1 Договору від 01.09.2015 №ОД/П-15-546дНЮ,

виклавши його у наступній редакції: 8.1. Даний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до31.12.2016.

- сторони дійшли згоди внести зміни до розділу 9 Договору та викласти реквізити Залізниці в новій редакції.

Дана Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання та є невід`ємною частиною договору від 01.09.2015 №ОД/П-15-546дНЮ та застосовується до взаємовідносини між сторонами, які виникли з 01.12.2015 року.

23.05.2018 року між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця (Залізниця) в особі першого заступника директора регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (Користувач) укладено договір №4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії (далі Договір №4/97 від 23.05.2018, спірний договір) (том 1 а.с. 113-118).

Відповідно до п. 1 Договору №4/97 від 23.05.2018 згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, якою користується Користувач (згідно договорів про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 №10-А та від 11.07.2013 №9-А), що примикає до станції Миколаїв-Вантажний (далі Станція) через стрілку №59 до ходової колії №52 і яка обслуговується власним локомотивом.

Відповідно до п. 2 Договору №4/97 від 23.05.2018 розгорнута довжина під`їзної колії складає 24634,08 погонних метрів.

Відповідно до п. 3 Договору №4/97 від 23.05.2018 у межах смуги відведення під`їзною колією і спорудами власника колії зайнято ділянку землі площею знаходиться поза межами смуги відведення Залізниці.

Відповідно до п. 6 Договору №4/97 від 23.05.2018 вагони для Користувача подаються локомотивом Залізниці на колії станції Миколаїв-Вантажний №№ 7, 8 Парку приймання та коліях №№ 9,10 Сортувального парку, де і провадиться здавання вагонів Користувачу у комерційному та технічному відношеннях. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Користувача.

Відповідно до п. 14 Договору №4/97 від 23.05.2018 за умовами цього договору вагони подаються контрагентам Користувача: Філія ПАТ ДПЗКУ Миколаївський портовий елеватор, ТОВ Дунайська Судноплавно-Стівідорна Компанія, ТОВ Грінтур-Екс.

Відповідно до п. 15 Договору №4/97 від 23.05.2018 Користувач сплачує Залізниці плату за послуги відповідно до ставок, наведених у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво №1, з відповідними, оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення: за користування вагонами (контейнерами) та інші збори і плати.

Відповідно до п. 19 Договору №4/97 від 23.05.2018 зміни та доповнення умов договору вносяться порядком і в терміни, встановлені Правилами обслуговування під`їзних колій. Спори за договором розглядаються згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 20 Договору №4/97 від 23.05.2018 одностороння відмова від виконання договору і одностороння зміна його умов не допускається. Розірвання договору або зміна його умов можуть мати місце згідно порядку і в терміни, встановлені Правилами перевезень вантажів. З усіх питань, не передбачених цим договором, сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та чинним законодавством.

Відповідно до п. 21 Договору №4/97 від 23.05.2018 цей договір укладається терміном на 1 рік і діє з 29.05.2018 року до 31.05.2019 року.

31.05.2019 року між Акціонерним товариством Українська залізниця та Товариством з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал підписано додаткову угоду №1 до Договору №4/97 від 23.05.2018 (том 1 а.с. 119), відповідно до якої сторони досягли згоди викласти пункт 21 Договору в наступній редакції: 21. Цей договір укладається терміном з 29.05.2018 року та діє до 01.07.2019 включно.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача визнати недійсним договір №4/97 від 29.05.2018, укладений між АТ Укрзалізниця та ТОВ Сісайд Термінал про експлуатацію залізничної під`їзної колії.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України.

За змістом статті ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

З правового аналізу положень зазначеної норми витікає низка висновків.

Під природою правочину слід розуміти основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам цього виду.

Отже про помилку щодо природи правочину може йтися у разі існування таких підтверджених доказами обставини, на підставі яких можна дійти висновку, що сторона правочину вважала, що вона насправді укладає правочин іншої правової природи, тобто правочин іншого змісту, з іншою метою, іншими наслідками для його предмету тощо.

Так, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно трапилась і що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Отже укладаючи договір, сторона зобов`язана докласти необхідних зусиль для усунення будь-яких сумнівів щодо правочину, який нею укладається, в тому числі, щодо його правової природи, предмету, наслідків, тощо.

Тому помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з мотивів, визначених статтею ст. 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність помилки виключно щодо обставин, які мають істотне значення. Такі обставини наведені в цій нормі і їх перелік є вичерпним.

Неправильне уявлення сторони про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки.

Не може вважатись помилкою в розумінні положень ст. 229 ЦК України помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, у разі, якщо сторона правочину стверджує про помилку стосовно обставин, які мають істотне значення для вчинення договору, ця сторона має помилятись (помилка повинна мати місце) стосовно відповідних обставин на момент укладення оспорюваного правочину. У разі якщо сторона оспорюваного правочину до та на момент вчинення цього правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України. (Такої правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 06 березня 2018 року у справі № 927/387/17)

Розглядаючи справу №6-372цс16 в частині визнання недійсним договору дарування квартири, Верховний суд України в своїй постанові від 27 квітня 2016 року, дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

В іншій справі (№ 908/3262/16) 7 лютого 2018 р. Верховний Суд своєю постановою скасував рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання виконати умови договору поставки і прийняти обладнання.

Позов було обґрунтовано тим, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу обладнання, проте відповідач на порушення умов договору не створив необхідних умов для прийняття обладнання у місці поставки в день його фактичного прибуття, не забезпечив доступу транспорту на територію місця поставки, завчасно письмово не повідомив позивача про відсутність можливості прийняти товар у день поставки із зазначенням причини, а також строку, в який поставку буде прийнято.

Відповідач подав зустрічний позов в якому просив визнати договір недійсним, як укладений під впливом помилки, стягнути попередню оплату перераховану на виконання умов договору, застосувавши правові наслідки недійсності правочину.

Рішенням господарського суду у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Постановою апеляційного господарського суду рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, Верховний Суд з`ясував, що зустрічну позовну заяву обґрунтовано тим, що внаслідок недбальства позивача при формуванні комерційної пропозиції, яка передувала укладенню договору, відповідач при вчиненні оспорюваного правочину помилилося щодо його істотної умови товару, що має поставлятися, оскільки до специфікації, як і до комерційної пропозиції, було включено лише назву продукції відповідно до маркування виробника, однак не було наведено опису технічних характеристик, що сприяло помилці покупця.

Суд першої інстанції визнав договір недійсним, вважаючи підставою для цього недбальство постачальника при складанні комерційної пропозиції.

Як витікає з правової позиції Верховного Суду в цих обставинах поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що джерело помилки не є самостійною підставою для визнання правочину недійсним, а має значення у разі спростування презумпції правомірності правочину та доведеності передбачених законом підстав його недійсності, лише для застосування додаткових майнових наслідків, установлених ч. 2 ст.229 ЦК.

Надаючи оцінку доводам позивача в процесі вирішення даного позову, суд буде виходити з цих висновків щодо особливостей правового застосування положень ст. 229 ЦК України.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, зокрема, наступне.

Між Одеською залізницею та ДП Миколаївський морський торговельний порт був укладений договір про обробку вагонів з вантажами за №4/97 від 28.05.2013, терміном дії до 28.05.2018, та в подальшому правонаступником Миколаївською філією ДП АМПУ до Залізниці автоматично була представлена додаткова угода №3 від 08.12.2013 Про внесення змін шляхом доповнення інформацією про користувача ТОВ Сісайд Термінал (згідно договорів про встановлення права сервітуту від 30.11.2012 № 10-А та від 11.07.2013 № 9-А), яке задіяне як оператор для виконання робіт з подачі-забирання, зважування, маневрових робіт і інших послуг, які надаються контрагентам. Зазначеними діями адміністрація Миколаївського морського порту фактично змінила предмет договору про обробку вагонів з вантажами на експлуатацію залізничної під`їзної колії, тим самим витіснивши сторону Залізниці, яка до цього відповідно до умов Договору здавала/приймала, а Порт приймав/здавав вантажі, що перевозяться за участю морського і залізничного транспорту. Тобто, з 01.01.2015 прямий Договір юридично існував на папері, фактично не виконувався, оскільки між Залізницею та Портом був відсутній предмет договору та як наслідок не виконання Сторонами умов договору.

У відповідності до Закону України Про морські порти України, на виконання вимог Статуту залізниць України, відповідно до ст. 3 Закону України Про залізничний транспорт, між АТ Укрзалізниця та ТОВ Сісайд Термінал, яке виступило на правах Сервітуарія залізничних колій та являється стивідорною компанією, був укладений договір 4/97 від 29.05.2018 про експлуатацію залізничної під`їзної колії терміном на один рік за згодою обох сторін. Проте, відсутність повного пакету правовстановлюючих документів про встановлення права сервітуту залізничними коліями, а саме, Додатків №1 до договір сервітуту 9-А та 10-А - план-схема залізничних колій (стрілочні переводи, колії, ділянки колії, під`їзна колія) та відповідно правового становища Портового Оператора, як сторони договору, що передувало укладенню оспорюваного Договору та на момент його укладення Залізниця неправильно сприйняла представлені Товариством фактичні документи, які вплинули на її волевиявлення та призвели до неправильних дій. Вважає, що за відсутності наведених обставин, правочин ніяким чином не був би вчинений.

Договір між Товариством і Залізницею укладено з предметом про експлуатацію залізничної під`їзної колії, що примикає до станції Миколаїв-Вантажний через стрілку 59 до ходової колії 52. Тобто, це є дані за номерами стрілочних переводів та ходових колій Регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця. Схематичний план залізничної станції Миколаїв-Вантажний станом на 01.01.2019 показує, що предметом даного Договору є залізнична під`їзна колія 55, що примикає до станції Миколаїв-Вантажний через стрілку 59 до ходової колії 52 . Власником залізничної під`їзної колії №55 є регіональна філія Одеська залізниця АТ Укрзалізниця, а не Миколаївська філія ДП АМПУ, тому не доцільним є правова природа предмету договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії з огляду на суб`єктний склад договору. Отже, підсумовуючи наведені фактичні обставини, залізнична під`їзна колія №55 не може бути частиною майна Користувача - Сервітуарія, оскільки знаходиться у господарському віданні АТ Українська залізниця, чим зачіпає майнові інтереси Залізниці. Внаслідок впливу помилки був укладений неправильний договір, який оспорюється Залізницею. Цей договір змінив природу, предмет, зміст та суб`єктний склад правочину на відміну від попереднього договору.

Залізницею встановлено, що межею першого розгалуження за межами території порту, є стрілочний перевод 71, та колія 55 (від стрілочного переводу 59 до стрілочного переводу 71) знаходиться на балансі виробничого підрозділу Миколаївської дистанції колії, тобто регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця.

На думку позивача ці обставини свідчать про існування помилки, яка має істотне значення. Внаслідок впливу помилки був укладений неправильний договір, який оспорюється Залізницею.

Як стверджує позивач, цей договір змінив природу, предмет, зміст та суб`єктний склад правочину на відміну від попереднього договору.

Таким чином, доводи позивача не свідчать про наявність обставин помилки щодо природи правочину.

Укладений між сторонами договір №4,97 від 29.05.2018 є договором про експлуатацію залізничної під`їзної колії, і з жодного поданого позивачем доказів не витікає, що він ним сприймається (або сприймався на момент укладення) як договір з іншою правовою природою.

Положення цього договору, які визначають його правову природу в повній мірі відповідають положенням та завданням прийнятого Закону України «Про морські порти України».

Отже укладення цього договору було викликано наведеними змінами в законодавстві, яким сторони слідували в цілковитій відповідності до предмету регулювання та завдань відповідного Закону.

Крім того, положеннями наведених законодавчих актів було регламентовано як предмет, так частково і права та обов`язки сторін для договорів такого типу.

Зазначені обставини, на думку суду, виключають можливість існування у сторін спірного договору помилкових уявлень щодо його правової природи, мотивів його укладення, а також у великій мірі і щодо, предмету, прав та обов`язків сторін.

Узагальнено твердження позивача про обставини щодо яких він припустився помилки зводяться до висновків, які він робить, аналізуючи положення інших договорів, а саме договорів про встановлення права сервітуту №9-А та №10-А, укладені між ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та ТОВ «Сісайд Термінал» 11.07.2013 та 30.11.2012, відповідно.

Обґрунтовуючи свої твердження щодо наявності в нього помилкового уявлення про спірний договір, позивач посилається на те, що між ним та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» був укладений договір про обробку вагонів з вантажами за №4,97 від 28.05.2013 з терміном дії до 28.05.2018.

Господарський суд вважає за необхідне відзначити, що правовий аналіз положень ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України дозволяє стверджувати, що суд робить висновок про недійсність правочину, виходячи з наявності визначених законом недоліків саме в цьому правочині, додатково оцінюючи поведінку сторони при його укладенні (ст. 229 ЦК України).

Наявність між сторонами спірного правочину інших правочинів або зобов`язань, а також поведінка сторони, яка витікає з їхнього виконання, недійсності спірного правочину не стосуються.

Таким чином, господарським судом відхиляються доводи позивача, які витікають з обставин укладення договору про обробку вагонів з вантажами за №4/97 від 28.05.2013, а також обставини пов`язані із його тлумаченням правових наслідків договорів сервітуту №9-А та №10-А, від 11.07.2013 та 30.11.2012, відповідно, а відтак і твердження позову про пов`язану із цими договорами доцільність та обов`язковість укладення спірного договору.

Крім того, рішенням суду м. Києва у справі № 910/11693/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" до акціонерного товариства "Українська залізниця", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", про визнання додаткової угоди укладеною, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони не були зобов`язані укладати спірний договір.

Ці обставини у відповідності до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню в цій справі.

Таким чином, сам лише юридичний факт укладення договорів сервітуту №9-А та №10-А не свідчить про те, що сторони спірного правочину зобов`язані були ними керуватися у відносинах укладення спірного правочину.

З цих обставин на думку суду беззаперечно витікає також висновок про те, що наявність в судах спорів між сторонами оспорюваного в цій справі договору про врегулювання розбіжностей щодо укладення додаткових угод про його продовження, в тому числі і ініційованих позивачем в цій справі (справа №915/1916/19, яка розглядалась господарським судом Миколаївської області), свідчить, що жодна з сторін цього договору не має сумнівів ані щодо його предмету, ані щодо інших умов та на протязі дії цього договору мала намір на його продовження.

Твердження позовної заяви в частині обставин належності спірних колій судом не приймаються.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Суд нагадує наведені вище твердження про те, що пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Отже укладаючи договір, сторона зобов`язана докласти необхідних зусиль для усунення будь-яких сумнівів щодо правочину, який нею укладається, в тому числі, щодо його правової природи, предмету, наслідків, тощо.

Тому помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, відповідно до положень ч. 2 ст. 229 ЦК України, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Господарський суд при цьому звертає увагу, зокрема, на положення ч.ч. 1, 6 ст. 145 Господарського кодексу України, відповідно до яких, майновий стан суб`єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов`язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону. Суб`єкти господарювання зобов`язані на основі даних бухгалтерського обліку складати фінансову звітність за формами, передбаченими законодавством, проводити інвентаризацію належного їм майна для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, надавати фінансову звітність відповідно до вимог закону та їх установчих документів.

Таким чином, помилка юридичної особи в частині приналежності того чи іншого об`єкта власності беззаперечно свідчить про недбалість в цій частині при укладенні правочинів щодо цього майна, в розумінні положень статті 229 ЦК України.

Особливо враховуючи відсутність в позові жодних посилань на спори між сторонами щодо права власності на це майно, які б перебували в суді чи то станом на момент укладення спірного договору чи після встановлення позивачем помилки, про яку йдеться в позові.

Додатково, господарський суд відзначає, що в контексті визнання недійсним правочину, вирішення спору про право власності не входить до кола фактів, які підлягають встановленню судом в цьому спорі, оскільки, по-перше, не входить до кола обставин, з якими ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України пов`язує недійсність правочину, а по-друге, є самостійним предметом позову.

Сукупність всіх наведених вище міркувань на думку суду свідчить про відсутність у відносинах між сторонами цього спору, які витікають з укладення договору від №4/97 від 29.05.2018, ознак вчинення цього правочину під впливом помилки з боку позивача в розумінні положень ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

3. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Акціонерне товариство Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (адреса для листування: 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Сісайд Термінал (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, ).

Повний текст рішення складено і підписано 14.08.2020.

Суддя В.О. Ржепецький