ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2020 року м. Дніпро Справа № 912/2554/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р.

( суддя Поліщук Г.Б., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 12.03.2020 р.)

у справі

за позовом Акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

м. Київ

до відповідача Комунального підприємства "Теплоенергетик",

м. Кропивницький

про стягнення 31 609 892,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Комунального підприємства "Теплоенергетик" про стягнення 31 609 892,10 грн., у тому числі: основного боргу у розмірі 25 345 568,87 грн., пені у розмірі 2 268 376,38 грн., трьох процентів річних у розмірі 1 089 875,15грн., інфляційних втрат у розмірі 2 906 071,70 грн. з покладанням на Відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем умов договору постачання природного газу № 1531/1718-ТЕ-18 від 07.09.2017 р. в частині здійснення своєчасної та повної оплати за переданий газ.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенергетик" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість у розмірі 30 006 562,58 грн., у тому числі: 25 345 568,87 грн. основний борг, 1 134 188,19 грн. пені, 988 748,77 грн. три проценти річних, 2 538 056,75 грн. інфляційних втрат, а також 467 111,26 грн. судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено, що Відповідач за отриманий природний газ, в період часу січень - квітень 2018 року, здійснював оплату несвоєчасно, чим порушив умови укладеного із Позивачем договору та приписи чинного законодавства щодо належного виконання зобов`язань, що є підставою для стягнення суми основного боргу. Нараховані Позивачем пеня, три проценти річних та інфляційні втрати судом першої інстанції за власним розрахунком задоволено частково. Крім того, враховуючи заявлене клопотання Відповідача, дотримуючись принципів справедливості, пропорційності у господарському судочинстві, збалансованості інтересів сторін, суд пршої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання Відповідача та зменшив розмір пені на 50 % до 1 134 188,19 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні 1 603 329,52 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення 1 603 329,52 грн.

Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 в частині відмови у стягненні 1 603 329,52 грн. і вважає, що рішення прийняте в цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального права з наступних підстав.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, проведені Споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 р. № 256. Підписання Споживачем будь-яких документів ( актів, розрахунків, протоколів тощо ) щодо нарахованих ( оформлених ) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 р. № 256 не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до ст.625 ЦК України.

При цьому Скаржник зазначає, що Позивач не має прямого відношення до відносин між Відповідачем та Державою у частині дії Порядку фінансування, а в частині проведення розрахунків за природний газ має керуватись, як і Відповідач, виключно умовами договірних відносин. Умовами Договору в частині оплати не передбачено жодних відсилань щодо перерахування субвенцій. Тобто, перерахування коштів Державою є відносинами виключно між нею та Відповідачем та не мають жодним чином впливати на договірні відносини.

Водночас, на думку Скаржника, предметом правового регулювання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 є виключно встановлення порядку перерахування субвенцій. Надання субвенцій та умови постачання та оплати природного газу не є тотожними за своєю суттю. Відтак, розповсюдження, розширення імперативного регулювання держави на спірні відносини є необгрунтованим та незаконним. Наведена оцінка статусу держави і спірних відносинах підтверджується і правовими висновками Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 р. по справі № 922/3095/18 та від 21.11.2019 р. по справі № 902/517/18.

Щодо порядку нарахування інфляційних втрат, то Скаржник зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат має застосовуватись сукупний індекс інфляції, що відповідає і методиці, викладеній у Листі Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Відповідно до даного листа, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах № 905/600/18 ( об`єднана палата ), № 905/306/18, № 908/1928/18, № 904/4565/18, №904/4083/18, № 904/10242/17, № 913/63/18.

Щодо зменшення судом пені на 50 %, то Скаржник наголошує на тому, що Відповідачем не надано жодних доказів щодо проведення відповідної судової роботи з користувачами послуг ЖКП, що свідчить про пасивну поведінку, відсутність дій щодо уникнення заборгованості. Не є належною та достатньою підставою для зменшення пені і посилання Відповідача на невідповідність тарифів. Дане твердження має декларативний характер та не доведене належними доказами.

Скаржник вважає що судом також не враховано те, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Від Комунального підприємства "Теплоенергетик" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Підприємство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Підприємство посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 вводиться спеціальний порядок оплати за спожитий газ коштами субвенцій з державного бюджету, а саме п. 8.1. Постанови нормативно закріплено порядок використання коштів на оплату суб`єктами господарювання, зокрема, які здійснюють постачання природного газу, в разі отримання таких коштів від головних розпорядників місцевих бюджетів. Укладення учасниками взаєморозрахунків спільних протокольних рішень ( як було передбачено п. 7 чинної до 08.11.2017 р. постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» ) вже не вимагається. Таким чином, Відповідачем здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів, після їх надходження в установленому порядку.

Підприємство також вказує на те, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку Держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного ( бюджетного ) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 р. у справі № 905/1100/18, від 09.04.2019 р. у справі № 924/297/18, від 31.05.2019 р. у справі № 924/296/18, від 04.12.2019 р. у справі № 910/1827/19, від 13.02.2020 р. у справі № 917/536/19, від 20.02.2020 р. у справі № 924/235/19.

Крім того, Підприємство вважає, що Позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за вказаним у позові зобов`язанням на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередні місяці, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні". При цьому, в підтвердження своїх заперечень, Підприємство посилається на постанову Верховного Суду від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19, в якій викладено правову позицію щодо нарахування інфляційних втрат виключно на суму основного боргу.

Відповідач також вважає помилковим твердження Позивача в апеляційній скарзі стосовно того, що «оскаржуване рішення в частині зменшення пені на 50 % прийнято з порушенням вимог ст. ст. 219, 233 ГК України», з огляду на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із Споживача грошові суми як неустойку не повинно спотворювати її дійсне правове призначення, оскільки в протилежному випадку із засобу розумного стимулювання Боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17.

Також, Відповідачем подане клопотання про стягнення з Апелянта на користь КП «Теплоенергетик» витрати, пов`язаних з оплатою КП «Теплоенергетик» послуг адвоката за надання професійної правничої допомоги щодо ведення справи № 912/2554/19 в Центральному апеляційному господарському суді.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, Заявником надані наступні докази: копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 з додатком № 2, укладеного між КП «Теплоенергетик та адвокатом Гусєвим О.М.; детальний опис наданих адвокатських послуг КП "Теплоенергетик", як відповідачу у справі № 912/2554/19, в межах розгляду справи у Центральному апеляційному господарському суді; рахунок на оплату адвокатських послуг від 14.05.2020 р. № 16-04-20/2; платіжне доручення від 14.05.2020 р. № 1302 в сумі 12 000,00 грн., сплачених КП "Теплоенергетик" адвокату Гусєву О.М. згідно додатку 2 договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 на умовах авансування адвокатських послуг; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Гусєву О.М. від 30.05.2017 р. серії КР № 000104; ордер від 04.06.2020 р. серії КР № 61533 на представлення інтересів КП "Теплоенергетик" на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 у Центральному апеляційному господарському суді адвокатом Гусєвим О.М.

Від Позивача надійшли заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу, в яких Скаржник вважає заявлені Відповідачем витрати на правову допомогу надмірними, і просить у їх стягненні відмовити. Разом з тим, Позивач просить суд у разі задоволення клопотання Відповідач щодо покладення витрат на правову допомогу, керуючись ч.5 ст.126 ГПК України, зменшити розмір витрати на правову допомогу на 50 %.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І. Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020р. у справі №912/2554/19.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.05.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, для вирішення питання про призначення справи до розгляду.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2020 р. розгляд скарги було призначено в судове засідання на 25.06.2020 р.

09.06.2020 р. від представника Комунального підприємства "Теплоенергетик" надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 25.06.2020 р. у справі № 912/2554/19, в режимі відеоконференції. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції просить доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2020 р. судове засідання у справі № 912/2554/19, призначене на 25.06.2020 р., вирішено провести в режимі відеоконференції.

19.06.2020 р. засобами електронного зв"язку на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": .

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.06.2020 р., у зв`язку з виходом на роботу судді Чус О.В. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020 р., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 912/2554/19, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Розпорядженням керівника апарату суду від 22.06.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кузнецової І.Л., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Подобєда І.М., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2020 р. колегія суддів у складі: судді-доповідача Кощеєва І. М. та суддів: Подобєда І.М., Чус О.В., апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 прийнято до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про проведення судового засідання 25.06.2020р. о 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.06.2020 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 20.08.2020 р.

06.08.2020 р. від представника Комунального підприємства "Теплоенергетик" надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 20.08.2020р. у справі № 912/2554/19, в режимі відеоконференції.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06.08.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., для вирішення питання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, для вирішення питання про призначення справи до розгляду.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І. Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.08.2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання Комунального підприємства "Теплоенергетик" про проведення судового засідання 20.08.2020р. в режимі відеоконференції.

13.08.2020 р. засобами електронного зв"язку на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon": .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.08.2020 р. колегія суддів у складі: судді-доповідача Кощеєва І. М. та суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В., апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 прийнято до свого провадження, вирішено провести судове засідання у справі № 912/2554/19 з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", призначене на 20.08.2020 р. на 10:00 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У судовому засіданні 20.08.2020 р., проведеному в режимі відеоконференції була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду підлягає зміні в частині, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.09.2017 р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" ( Постачальник ) та КП "Теплоенергетик" ( Споживач ) укладено Договір № 5132/1718-ТЕ-18 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. ( включно ) природний газ орієнтовним обсягом до 6 980 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: жовтень 2017 - 356; листопад 2017 - 1106; грудень 2017 - 1446; січень 2017 - 1539; лютий 2018 - 1338; березень 2018 - 1195.

Відповідно до п. 3.1. Договору Постачальник передає Споживачу природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

В розділі 5 Договору узгоджено ціну природного газу. Так, згідно з п. 5.2. ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість ( 20 % ). Усього до сплати за 1 000 куб. м природного газу з ПДВ - 5 930,40 грн.

У п. 5.4. Договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа ( включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Згідно з п. 8.3. Договору сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п. 10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором ( строк позовної давності ), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п. 11.3. Договору сторони погодили такий порядок внесення змін до договору: 1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.3, пунктах 11.4 та 11.5 цього договору; 2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.3, пунктах 11.4 та 11.5 цього договору; 3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; 4) будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Розділом 12 Договору передбачено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. ( включно ), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

В подальшому сторонами внесено зміни до Договору шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 р. Зокрема, сторонами викладено пункт 8.2 та 8.3 розділу 8 договору в новій редакції.

Так, за умовами п. 8.2 договору у новій редакції, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. №256.

П. 8.3 договору в новій редакції сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. №256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

01.04.2018 р. сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору № 5132/1718-ТЕ-18, якою, зокрема, строк дії договору продовжено до 31.05.2018 р. ( включно ).

Місцевим господарським судом також встановлено, і не заперечується Відповідачем, що у період з листопада 2017 року по квітень 2018 року Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 57 931 533,46 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 р., 31.12.2017 р., 31.01.2018 р., 28.02.2018 р., 31.03.2018 р., 30.04.2018 р. Однак, оплату в спірному періоді Відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п. 6.1 Договору. Так, на момент звернення Позивача до суду з даним позовом, у Відповідача залишилось непогашене грошове зобов`язання за договором перед Позивачем: за січень 2018 року в сумі 721 284,90 грн., за лютий 2018 року - 11 178 507,48 грн., за березень 13 028 560,99 грн., за квітень 2018 року 417 215,50 грн.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого природного газ стало підставою звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з Відповідача суми заборгованості по оплаті: - основного боргу у розмірі 25 345 568,87 грн.; - пені у розмірі 2 268 376,38 грн.: за листопад 2017 року підлягає стягненню пеня, нарахована за період з 26.12.2017 по 26.02.2018 в сумі 60 888,18грн; за грудень 2017 року підлягає стягненню пеня, нарахована за період з 26.01.2018 по 17.04.2018 в сумі 89 882,66 грн; за січень 2018 року підлягає стягненню пеня за період з 27.02.2018 по 26.07.2018 в сумі 223 826,16грн; за лютий 2018 року підлягає стягненню пеня за період з 27.03.2018 по 26.09.2018 в сумі 862 184,50 грн; за березень 2018 року підлягає стягненню пеня за період з 26.04.2018 по 25.10.2018 в сумі 999 415,56 грн; за квітень 2018 року підлягає стягненню пеня за період з 26.05.2018 по 25.11.2018 в сумі 32 179,32 грн.; - трьох процентів річних у розмірі 1 089 875,15грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 906 071,70 грн., за наступні періоди: листопад 2017 року: 3% річних з 26.12.2017 по 26.02.2018 в сумі 27154,67грн та інфляційні втрати за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 в сумі 89594,10 грн; грудень 2017 року: 3% річних з 26.01.2018 по 17.04.208 в сумі 41832,57грн та інфляційні втрати за період з 01.02.2018 по 31.03.2018 в сумі 76760,23грн; січень 2018: 3% річних з 27.02.2018 по 26.06.2019 в сумі 130142,05грн та втрати від інфляції за період з 01.03.2018 по 31.05.2019 в сумі 286393,11грн; лютий 2018 року: 3% річних за період з 27.03.2018 по 26.06.2019 в сумі 419883,12грн та втрати від інфляції за період з 01.04.2018 по 31.05.2019 в сумі 1167219,61грн; березень 2018 року: 3% річних за період з 26.04.2018 по 26.06.2019 в сумі 457248,95грн та втрати від інфляції за період з 01.05.2018 по 31.05.2019 в сумі 1246197,49грн; квітень 2018 року: 3% річних за період з 26.05.2018 по 26.06.2019 в сумі 13 613,80грнта втрати від інфляції за період з 01.06.2018 по 31.05.2019 в сумі 39 907,16грн.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 81 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (надалі - Порядок №256), кошти, отримані як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, отримані постачальниками від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутового сміття та рідких нечистот та іншими суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, використовуються протягом бюджетного року за цільовим призначенням. Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим та сьомим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з транспортування природного газу оператору газотранспортної системи та (або) сплату грошових зобов`язань з податків, зборів і платежів до державного бюджету, в тому числі податку на додану вартість в межах нарахувань на обсяг планової тарифної виручки, встановленої НКРЕКП на плановий період.

Згідно з абзацами 21 23, 25, 27 пункту 81 Порядку №256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, крім енергопостачальників, оптового постачальника електричної енергії, які проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Енергопостачальники та державне підприємство "Енергоринок" проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання відповідно до Закону України "Про електроенергетику". Уповноважений банк перераховує кошти в обсягах, що повинні бути перераховані енергопостачальником до державного бюджету, із зазначеного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника, відкритий в органі Казначейства. Розрахунки, передбачені цим пунктом, проводяться протягом п`яти банківських днів. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. №256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство протягом одного операційного дня здійснює виконання платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом.

Господарським судом встановлено, що Відповідачем, згідно платіжних доручень №1 від 08.02.2018, №1 від 16.02.2018, №2 від 27.02.2018, №3 від 28.03.2018, №4 від 25.04.2018, №5 від 24.05.2018, №8 від 27.07.2018, №9 від 27.08.2018, №10 від 26.09.2018, №11 від 26.10.2018 (а.с. 86-91) перераховано на рахунок позивача 18845367,31грн із призначенням платежу: "ПКМУ № 256 від 04.03.2002 зі зм. за спожитий прир. газ; дог. 5132/1718-ТЕ-18 від 07.09.2017р."

Також, суд першої інстанції зазначив, що при розрахунку пені, Позивачем правомірно враховано суми оплат, проведені Відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 та не нараховано пеню на суми боргу, які погашені згідно таких документів.

Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати у повному обсязі за придбаний природний газ та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого товару за Договором поставки, Акціонерне твариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Відповідача про стягнення означеної суми штрафних санкцій.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати залишку варотості поставленого природного газу та штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати, обумовленої в договорі товару.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору № 5132/1718-ТЕ-18 постачання природного газу від 07.09.2017 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів ( залишку вартості товару та штрафних санкцій ) за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної оплати поставленого товару на нарахування у відповідності до п. 8.2 його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та нарахування на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу.

Разом з тим, Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру пені до 1 000,00 грн.

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, Відповідач послався на наступні обставини: в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2015 № 670-р Відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання та не може визначити порядок сплати боргу; збитковість підприємства відповідача через невідповідність тарифів та низький рівень розрахунків за послуги теплопостачання споживачами послуг, так відповідно до звіту про фінансові результати за 2018 рік збиток становить 24 765 тис. грн. Поряд з тим, відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання в житловому фонді та державним бюджетним органам за тарифами, що регулюються відповідно до законодавства і не уповноважене самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг; оскільки відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" при встановленні тарифів, які не відшкодовують витрат, фінансується різниця в тарифах з бюджету, а таке фінансування здійснюється із запізненням і без врахування інфляційних втрат, то обсяг невідшкодованої заборгованості за 2012-2015 роки з різниці в тарифах за надані послуги населенню склав 6 млн. грн., а за надані послуги бюджетним установам та організаціям 25 млн. грн, що підтверджується протоколами № 3 та №4 від 29.05.2017 засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (а.с. 107-134).

Позивач, заперечуючи проти зменшення пені, повідомив про ті обставини, що відповідачем так і не виконано у повному обсязі свої зобов`язання за Договором по сплаті основної суми заборгованості, яка становить 25 345 568,87 грн, а строк прострочення з оплати - більше 1 року та 10 місяців. Зазначає, що Відповідачем не надано жодних доказів щодо проведення відповідної судової роботи з користувачами послуг ЖКП, що свідчить про пасивну поведінку, відсутність дій щодо уникнення заборгованості. Позивач також звертає увагу суду, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року торгова дебіторська заборгованість позивача становила 42 663 тис.грн. Також Позивач наголошує, що його віднесено до переліку підприємств державного сектору економіки, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, виконує обов`язок постачання природного газу виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, на суму заборгованості за поставлений природний газ, сплачену за рахунок власних коштів підприємства із порушенням строків, оскільки взаєморозрахунки за придбаний природний газ частково були здійснені не власними коштами відповідача, а через процедуру, встановлену Порядком від 04.03.2002 р. № 256, яким передбачено, що пільги та субсидії не є коштами суб`єкта господарювання та автоматично перераховуються зі спеціальних рахунків на рахунки позивача, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, сплачену через процедуру, визначену у Порядку від 04.03.2002 р. № 256. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18, від 09.04.2019 р. у справі № 924/297/18, від 31.05.2019 р. у справі № 924/296/18, від 04.12.2019 р. у справі № 910/1827/19, від 13.02.2020 р. у справі № 917/536/19 тощо.

При цьому, господарський суд в оскаржуваному рішенні зауважив, що Позивачем помилково здійснено додаткове нарахування інфляції на інфляцію, а не лише на суму основної заборгованості, оскільки індекс інфляції Позивачем розраховано виходячи з суми боргу, до якого вже включено інфляційні втрати за попередній період, пославшись на відповідну правову позицію наведена у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19.

Разом з цим, господарський суд взявши до уваги обставини та надані докази, знайшов підстави для використання свого права на зменшення розміру нарахованої пені на 50 %, враховуючи, що діяльність АТ НАК "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та враховуючи правове призначення штрафних санкцій, а зменшення пені згідно клопотання Відповідача до 1 000,00 грн є занадто значним зменшенням.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відмови у стягненні 1 603 329,52 грн., в тому числі суми пені у зв`язку зі зменшенням судом її розміру та частковій відмові у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних, а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволенні вимог сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткового задоволення вимог за позовом Акціонерного твариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Суд першої інстанції у задоволенні вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 1 134 188,19 грн. пені відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

П. 8.2 договору № 5132/1718-ТЕ-18 від 07.09.2017 р. встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01. 2005 р. № 20.

За умовами п. 8.2 договору у новій редакції, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256.

Позивач, зокрема заявив до стягнення суму пені у розмірі 2 268 376,38 грн., господарський суд, перевіривши розрахунок пені дійшов висновку щодо його правильності.

Суд апеляційної інстанції вважає не обгрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом попередньої інстанції норми матеріального права, а саме: ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з огляду таке.

Ст. 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Частково задовольняючи клопотання Відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору № 5132/1718-ТЕ-18 від 07.09.2017 р., суди першої врахував, що що КП "Теплоенергетик" є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання на території м. Кропивницький та селища Нового, а отже основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за наданні послуги з теплопостачання. Разом з тим, КП "Теплоенергетик" - відповідно до Закону України "Про теплопостачання" самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів. Згідно наданої Відповідачем інформації, грошові кошти, що надходять від споживачів теплової енергії на спеціальні рахунки відкриті в АТ "Ощадбанк" для зарахування коштів, автоматично перераховуються на користь НАК "Нафтогаз України" згідно алгоритму розподілу коштів, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Окрім того, господарський суд взяв до уваги той факт, що Відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг, тоді як згідно Звіту про фінансові результати за 2018 рік Відповідач має непокритий збиток в розмірі 24 765 тис. грн.

Також, судом враховано, що Позивачем у справі до стягнення заявлено збитки від інфляції та 3% річних, які також компенсують невчасне погашення заборгованості за Договором.

Заявляючи додаткові вимоги, Позивач використав передбачені законодавством і Договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов`язання боржником, який відноситься до об`єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення. Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, а сплата надмірно великих штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й, зокрема, можливість вчасного та якісного надання населенню відповідних послуг.

Крім того, діяльність позивача та відповідача, як суб`єктів ринку природного газу, провадиться за принципом забезпечення захисту прав та інтересів споживачів природного газу. У відносинах між сторонами Відповідач є Споживачем природного газу, а у відносинах з населенням та організаціями - Постачальником теплової, електроенергії, тому суд враховує не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору.

Разом з цим, враховуючи, що діяльність АТ НАК "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та враховуючи правове призначення штрафних санкцій, господарський суд обгрунтовано взявши до уваги те, що зменшення пені згідно клопотання Відповідача до 1 000,00 грн. є занадто значним зменшенням, зменшив розмір неустойки на 50 % та стягнув з Відповідача пеню у розмірі 1 134 188,19 грн.

Відтак на підставі наведених вище норм, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення пені на 50 %.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, на суму заборгованості за поставлений природний газ, сплачену за рахунок власних коштів підприємства із порушенням строків.

Так, у ст. 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

За змістом пункту 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються із Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 97 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг ( житлові субсидії населенню ) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України ( субвенцій з Державного бюджету України ) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено у Порядку від 04.03.2002 р. № 256.

За змістом Порядку від 04.03.2002 р. № 256 механізм і строки розрахунків є такими: не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (із присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення; органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків; головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення регулюються безпосередньо у Порядку від 04.03.2002 р. № 256.

Тобто держава фактично визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд і полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 р. у справі № 922/3095/18 ).

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині ( у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача ) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантвій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особівідповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Оскільки взаєморозрахунки за придбаний природний газ частково були здійснені не власними коштами Відповідача, а через процедуру, встановлену Порядком від 04.03.2002 р. № 256, яким передбачено, що пільги та субсидії не є коштами суб`єкта господарювання та автоматично перераховуються зі спеціальних рахунків на рахунки Позивача, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, сплачену через процедуру, визначену у Порядку від 04.03.2002 р. № 256.

При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо порядку визначення розміру боргу з урахуванням індексу інфляції з посиланням на правові позиції наведені у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19, в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078).

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погодилася з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100 % ( дефляції ).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13 та від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007 р., з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.

Згідно з частиною 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

За приписами частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача, які пов`язані із стягненням інфляційних втрат та розраховані Позивачем відповідно до методики розрахунку інфляційних збитків з якою погодилася Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 2 906 071,70 грн., тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення господарського суду в оскаржуваній частині щодо нарахування інфляційних втрат зазначеним вимогам не відповідає.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в оскаржуваній частині щодо нарахування інфляційних втрат, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог стосовно інфляційних втрат та ухваленню нове рішення у відповідній частині.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга на рішення господарського суду підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України за подачу позовної заяви та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Комунальне підприємство "Теплоенергетик" звернулось із заявою про відшкодуванням витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, надану Відповідачу адвокатом ГусєвимО.М., в сумі 12 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, що представництво інтересів Відповідача - КП "Теплоенергетик" в Центральному апеляційному господарському суді здійснювалось адвокатом Гусєвим О.М.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, Комунальним підприємством "Теплоенергетик" надані: копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 з додатком № 2, укладеного між КП «Теплоенергетик та адвокатом Гусєвим О.М.; детальний опис наданих адвокатських послуг КП "Теплоенергетик", як відповідачу у справі № 912/2554/19, в межах розгляду справи у Центральному апеляційному господарському суді; рахунок на оплату адвокатських послуг від 14.05.2020р. № 16-04-20/2; платіжне доручення від 14.05.2020 р. № 1302 на суму 12 000,00 грн., сплачених КП "Теплоенергетик" адвокату Гусєву О.М. згідно додатку 2 договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 на умовах авансування адвокатських послуг; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Гусєву О.М. від 30.05.2017 р. серії КР № 000104 та ордер від 04.06.2020 р. серії КР № 61533 на представлення інтересів КП "Теплоенергетик" на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 у Центральному апеляційному господарському суді адвокатом Гусєвим О.М.

Так, згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 адвокат Гусєв Олександр Максимович зобов`язався надавати Комунальному підприємству "Теплоенергетик" правову допомогу, у тому числі, за окремими дорученнями клієнта.

14.05.2020 р. адвокат Гусєв Олександр Максимович та Комунальне підприємство "Теплоенергетик" підписали додаток № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. №16-04-20, згідно з яким адвокат надає клієнту правову (правничу) допомогу, яка полягає у наступному: проведення зустрічі та консультації клієнта по справі №912/2554/19, узгодження правової позиції у суді апеляційної інстанції (1 000,00 грн.); проведення правового аналізу матеріалів апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 ( 2 000,00 грн.); вивчення законодавчої бази, яка регулює спірні правовідносини в межах пред`явленої апеляційної скарги у справі № 912/2554/19 ( 2 000,00 грн.); ознайомлення з судовою практикою у подібних спірних правовідносинах ( 2 000,00 грн. ); підготовка обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 ( 4 000,00 грн. ); прийняття участі у судових засіданнях при розгляді справи № 912/2554/19 у Центральному апеляційному господарському суді (1 000,00 грн.).

14.05.2020 р. адвокат Гусєв Олександр Максимович виставив Комунальному підприємству "Теплоенергетик" рахунок №16-04-20/2 на суму 12 000,00 грн.

14.05.2020 Комунальне підприємство "Теплоенергетик" перерахувало адвокату Гусєву Олександру Максимовичу 12 000,00 грн. згідно з додатку № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. №16-04-20.

Таким чином, факт надання адвокатом Гусєвим Олександром Максимовичем Комунальному підприємству "Теплоенергетик" послуг на правову допомогу на загальну суму 12 000,00 грн. та сплати вказаної суми підтверджується матеріалами справи.

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надав заперечення на заяву Відповідача про відшкодування вказаних витрат, та просить у їх стягненні відмовити, а у разі задоволення клопотання Відповідач щодо покладення витрат на правову допомогу, керуючись ч. 5 ст.126 ГПК України, та просив зменшити розмір витрати на правову допомогу на 50 %.

В обгрунтвання заперечень Позивача зазначає на тому, що адвокат Гусєв О.М. був представником Відповідача при розгляді справи у суді першої інстанції, обізнаний з обставинами справи, є підписантом відзиву на позовну заяву. Правова позиція з посиланням на законодавчу базу була сформована адвокатом Гусєвим О.М. на стадії подання відзиву на позовну заяву та викладена у відзиві на апеляційну скаргу. Відтак, на думку, Позивача, задекларований обсяг роботи не є співрозмірним його вартості.

Дослідивши заяву Відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, врахувавши заперечення АТ"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо такого розподілу цих витрат, Центральний апеляційний господарський суд вважає, що вказана заява Відповідача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись гл. 52 ЦК України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Надання адвокатом Гусєвим О.М. Відповідачу адвокатських послуг в апеляційному суді при розгляді справи № 912/2554/19 підтверджується зокрема: договором про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2020 р. № 16-04-20 з додатком № 2, укладеного між КП «Теплоенергетик та адвокатом Гусєвим О.М.; детальним описом наданих адвокатських послуг КП "Теплоенергетик", як відповідачу у справі № 912/2554/19, в межах розгляду справи у Центральному апеляційному господарському суді; рахунком на оплату адвокатських послуг від 14.05.2020 р. № 16-04-20/2; платіжним дорученням від 14.05.2020 р. № 1302, що підтверджує оплату наданих послуг у розмірі 12 000,00 грн.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови ( пункти ) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі розрахунків/рахунків, актів або інших двосторонніх документів.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 19.11.2019 р. у справі № 5023/5587/12, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 р. у справі № 916/2598/19.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Гусєвим О.М. та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, а також часткове задоволення апеляційної скарги, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з детального опису наданих адвокатських послуг КП "Теплоенергетик", як відповідачу, у справі № 912/2554/19, в межах розгляду справи у Центральному апеляційному господарському суді, адвокатом здійснено наступний перелік робіт: - проведення зустрічі та консультації клієнта по справі № 912/2554/19, узгодження правової позиції у суді апеляційної інстанції - 2 години; - проведення правового аналізу матеріалів апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 - 4 години; - вивчення законодавчої бази, яка регулює спірні взамовідносини - 4 години; - ознайомлення з судовою практикою у подібних спірних правовідносин - 4 години; - підготовка обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020 р. у справі № 912/2554/19 - 5 годин; -прийняття участі у судових засіданнях при розгляді справи № 912/2554/19 у Центральному апеляційному господарському суді - попередньо 2 години.

Верховний Суд в постанові від 08.04.2020 р. у справі № 922/2685/19 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення таких витрат у розмірі 6 000,00 грн. з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2020р. у справі № 912/2554/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми інфляційних втрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенергетик" (25491, м. Кропивницький, вул. Ливарна, буд. 1, ідентифікаційний код 24153576) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість у розмірі 30 374 577,53 грн., у тому числі 25 345 568,87 грн. основний борг, 1 134 188,19 грн. пені, 988 748,77 грн. три проценти річних, 2 906 071,70 грн. інфляційних втрат, а також 472 631,48 грн. судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.»

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенергетик" (25491, м. Кропивницький, вул. Ливарна, буд. 1, ідентифікаційний код 24153576) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 8 280,33 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального підприємства "Теплоенергетик" 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, про що видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 26.08.2020 року

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус