ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Справа№ 910/7931/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 25.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтрак Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 (повний текст рішення підписано 01.11.2019)

у справі №910/7931/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтрак Компані»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дробмашінвест»

про стягнення 488 260,58 грн

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейлтрак Компані» (далі - ТОВ «Рейлтрак Компані», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дробмашінвест» (далі - ТОВ «Дробмашінвест», відповідач) про стягнення 488 260,58 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14.07.2017 між ТОВ «Рейлтрак Компані» та ТОВ «Дробмашінвест» укладено договір транспортного експедирування №РК-1407 від 14.07.2017, за умовами якого позивач взяв на себе обов`язок за рахунок відповідача організовувати надання послуг, пов`язаних з перевезенням внутрішньодержавних, міждержавних, експортно-імпортних або транзитних вантажі, що перевозяться залізничним транспортом та узгоджені сторонами в додаткових угодах, додатках, протоколах та/або заявка, що є невід`ємною частиною договору. Позивач зазначає, що надав послуги на суму 1 066 719,36 грн, які були частково оплачені відповідачем на суму 689 745,12 грн, в зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 376 974,24 грн. В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 83 512,65 грн - пені, 20 771,27 грн - інфляційних втрат, 7 002,42 грн - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти заявленого позову ТОВ «Рейлтрак Компані» та просив відмовити в його задоволенні з огляду на те, що ним сплачувалась передоплата за здійсненне перевезення, позивачем не обґрунтовано належними доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому ним розмірі, не зазначено з чого складається заявлена позивачем сума до стягнення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Рейлтрак Компані» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7931/19, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та вирішити питання щодо стягнення судових витрат. Крім того скаржник просив відновити пропущений строк на подання апеляційної скарги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7931/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. суддів: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.12.2019 у справі №910/7931/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 апеляційну скаргу ТОВ «Рейлтрак Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7931/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 поновлено ТОВ «Рейлтрак Компані» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7931/19, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 27.02.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Дробмашінвест» заперечило проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 22.10.2019 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.02.2020 у справі №910/7931/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська, С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2020 справу №910/7931/19 за апеляційною скаргою ТОВ «Рейлтрак Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 прийнято колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю. та призначено до розгляду на 02.04.2020.

З метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 повідомлено учасників справи №910/7931/19, що 02.04.2020 розгляд апеляційної скарги ТОВ «Рейлтрак Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 не відбудеться.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020, якою послаблено заборони встановлені Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020, справу №910/7931/19 призначено до розгляду на 25.06.2020.

У судове засідання 25.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник ТОВ «Рейлтрак Компані» у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

Представник ТОВ «Дробмашінвест» у судовому засіданні надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 14.07.2017 між ТОВ «Рейлтрак Компані» (експедитор) та ТОВ «Дробмашінвест» (клієнт) укладено договір транспортного експедирування №РК-1407 від 14.07.2017 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору експедитор зобов`язується за плату (винагороду) і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням внутрішньодержавних, міждержавних, експортно-імпортних або транзитних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом та узгоджені сторонами в додаткових угодах, додатках, протоколах та/або заявках, що є невід`ємною частиною договору, вантажі, перевезення або організацію перевезення яких виконує або організовує виконання експедитор є власністю клієнта.

Згідно з п.2.2 договору клієнт, не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів до запланованої дати відправлення вантажу, направляє експедитору заявку із зазначенням маршруту та усіх необхідних даних про вантаж і в обов`язковому порядку відповідно до форми заявки зазначає: найменування, кількість, коди вантажу по ГНГ, ЕТСНГ, необхідний Для перевезення рухомий склад, кількість вагонів, завантаження вагонів, строки транспортування, станції відправлення, станції призначення вантажу, найменування вантажовідправника і вантажоотримувача, строк подачі рухомого складу під завантаження, період перевезення вантажів, вид і кількість вагонів. Форма заявки міститься у додатку №1, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.3 договору після отримання заявки експедитор протягом 5-ти календарних днів направляє клієнту рахунок із зазначенням розміру оплати, необхідного для надання послуг відповідно до заявки.

Згідно з п.2.4 договору після отримання оплати у розмірі, зазначеному у відповідному рахунку, експедитор надає клієнту інструкцію по заповненню накладних СМГС на відвантаження відповідної партії вантажу та направляє дозвіл на відправку.

Пунктом 2.9 договору передбачено, що сторони здійснюють прийом-передачу послуг, наданих відповідно до умов договору, шляхом складання Актів наданих послуг, в яких фіксуються усі транспортно-експедиторські послуги, надані експедитором клієнту.

Відповідно до п.4.1 договору клієнт оплачує експедитору 100% (сто відсотків) грошових коштів, необхідних для виконання його доручень з перевезення відповідних партій вантажів до їх відправки, протягом 2 (двох) календарних днів після подачі вагона(ів) під загрузку відповідно до виставленого рахунку. Грошові кошти, надані клієнтом експедитору для виконання договору (за винятком плати (винагороди) експедитору), є власністю клієнта. Рахунки надсилаються за допомогою будь якого із засобів зв`язку передбачених у п. 2.6 договору з наступною їх заміною оригіналами.

Згідно з п.4.2, 4.3 договору платою (винагородою) експедитору вважаються кошти, що оплачуються клієнтом експедитору, за належне виконання договору. Розмір плати (винагороди) експедитору по договору визначається як різниця між ціною послуг (робіт), погодженою сторонами у відповідних додаткових угодах, додатках, протоколах, що є невід`ємною частиною договору, та/або рахунку, виставленому на підставі відповідної заявки, і ціною, по якій експедитор укладе угоди з транспортними та іншими підприємствами щодо перевезення вантажів клієнта. Виплата плати (винагороди) здійснюється шляхом утримання експедитором суми плати (винагороди) із грошових коштів, перерахованих клієнтом на банківський рахунок експедитора.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 929 ЦК України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 та 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження надання відповідачу послуг у розмірі 1 066 719,36 грн позивач посилається на акти надання послуг, а саме: акт надання послуг №72 від 31.05.2018 на суму 48 219,36 грн, акт надання послуг №126 від 30.06.2018 на суму 876 425,76 грн, акт надання послуг №121 від 10.07.2018 на суму 142 074,24 грн, які підписані лише позивачем, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, акти надання послуг є первинними документами, мають містити інформацію щодо здійсненої господарської операції та мають містити підписи, як позивача, так і відповідача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні копії актів надання послуг, які б були підписані позивачем та відповідачем одночасно, оригінали таких документів, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивачем суду не надано.

Оскільки, долучені акти надання послуг №72 від 31.05.2018 на суму 48 219,36 грн, №126 від 30.06.2018 на суму 876 425,76 грн та №121 від 10.07.2018 на суму 142 074,24 грн містять підписи лише однієї сторони, на переконання колегії суддів, такі акти не можуть прийматися судом в якості належних доказів на підтвердження надання позивачем послуг у вказаному у них розмірі.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані акти, в порушення вимог п.2.9 договору, не містять інформацію щодо конкретних транспортно-експедиторських послуг, наданих експедитором клієнту.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі лише у разі, якщо позивач довів реальне виконання ним робіт в обсягах та вартістю, зазначених ним в акті, а мотиви відмови другої сторони від підписання такого акта визнані судом необґрунтованими.

Пунктом 3.1.7 договору сторони погодили, що обов`язком експедитора є проведення в строк до 15 числа кожного місяця, наступного за звітним, звірки розрахунків за фактично надані послуги. Результати звірки оформлюються Актами виконаних робіт (наданих послуг) з виставленням рахунків (рахунків-фактур) для проведення необхідних розрахунків між сторонами.

Матеріали справи не містять доказів виставлення позивачем відповідачу актів виконаних робіт, рахунків на оплату, проведення звірки взаєморозрахунків у встановлений договором строк. Колегія суддів звертає увагу на те, що Акти за травень 2018 та червень 2018 року були направлені відповідачу лише у грудні 2018 року листом-вимогою від 12.12.2018, тобто через півроку після їх складання, в той час як умовами договору передбачено складання та направлення актів в строк до 15 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Отже, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно відхилив вказані акти як належні докази на підтвердження надання послуг, враховуючи, також, що такі акти підписані лише в односторонньому порядку. Інших доказів направлення актів у строк, погоджений сторонами, матеріали справи не містять та сторонами у справі суду не надано.

Доводи скаржника, що ним направлялися на електронну адресу відповідача акти виконаних робіт (наданих послуг) не доведені відповідними та належними доказами. При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що за умовами п. 9.8 договору, документи отримані зокрема електронною поштою, мають юридичну силу та прирівнюються до оригіналів документів до моменту їх заміни оригіналами, підписаними уповноваженими особами та проставленою печаткою. Сторони забезпечують направлення оригіналів документів у можливо короткі строки, але не більше 10 (десяти) робочих днів. Строк повернення другого оригінального екземпляру документу, надісланого однією стороною іншій , не більше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту його отримання. Як зазначалось вище, та встановлено судом, вказані акти були направлені відповідачу через півроку після їх складання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за умовами укладеного сторонами договору, перевезення здійснюється лише за умови попередньої оплати. Таким чином, враховуючи те, що згідно залізничних накладних було здійснено перевезення, відповідачем у відповідності до умов договору здійснювалась передоплата перевезення, вартість перевезення оплачувалась до моменту фактичного перевезення вантажу.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, звертаючись з позовом до суду позивач не зазначає з чого саме складається заборгованість, не зазначає за які саме послуги виникла заборгованість, долучені до матеріалів справи акти надання послуг не підписані сторонами, в порушення умов п. 2.9 договору не містять переліку фактично наданих послуг, за які, як стверджує скаржник, виникла заборгованість, з їх змісту неможливо конкретизувати, що перевезення здійснювалось згідно долучених позивачем до матеріалів справи залізничних накладних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що долучені до матеріалів справи залізничні накладні не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів наявності заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, оскільки, в наданих актах не міститься посилання, що заборгованість виникла саме по наданим до матеріалів справи залізничним накладним, за умовами договору передбачено здійснення перевезення лише за умови 100% передоплати за договором, у вказаних залізничних накладних не міститься інформації вартості наданих позивачем послуг. З огляду на вказане, судова колегія вважає не доведеними позивачем своїх позовних вимог та відсутність належних доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 376 974,24 грн.

Наданий скаржником акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 28.03.2019, як доказ заборгованості відповідача перед позивачем, не може бути прийнятий судом, як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ у даній справі, оскільки, вказаний акт підписано лише зі сторони скаржника. Відповідачем акт звіряння взаємних розрахунків не підписаний. Долучені скаржником копії опису вкладення у цінний лист, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскальний чек та накладна № 961 достеменно не доводить того, що відповідачем було отримано для розгляду та підписання саме вказаний акт звіряння взаємних розрахунків, оскільки, з поштової накладної № 961 у розділі «інформація про відправлення» вказано, що огляд відправлення не дозволено.

У зв`язку з недоведеністю позивачем наявності суми боргу у відповідача в розмірі 376 974,24 грн, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 83 512,65 грн - пені, 20 771,27 грн - інфляційних втрат та 7 002,42 грн - 3% річних, які нараховані на вказану суму заборгованості, також правомірно відмовлено судом першої інстанції, як похідні вимоги.

Що стосується доводів скаржника про те, що суд першої інстанції не розглянув заяву позивача про витребування доказів у ТОВ «Дробмашінвест», ПАТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Південно-західна залізниця», ПрАТ «Ушицький Комбінат Будівельних Матеріалів» та ТОВ «Чернігівагрошляхбуд» у порядку статті 81 ГПК України щодо надання послуг з перевезення вантажу залізничним транспортом ТОВ «Рейлтрак Компані» на користь ТОВ «Дробмашінвест», а саме фінансово-господарські документи, яка була подана разом з позовною заявою, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

Згідно з ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 03.07.2014 зазначено, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом».

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем разом з позовною заявою було подано заяву про витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що судом було розглянуто вказану заяву, що є порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що така заява про витребування доказів не може бути задоволена судом, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 81 ГПК України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Як вбачається з поданої суду заяви про витребування доказів, скаржником не було додержано вимог, що вказані у ч. 2 ст. 81 ГПК України, заявником, жодних обставин не зазначено.

Оскільки, заява про витребування доказів не може бути задоволена судом, на переконання колегії суддів, вказане порушення норм Господарського процесуального кодексу України не призвело до прийняття неправильного рішення у даній справі. Сторони повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, про відмову у задоволенні даного позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ТОВ «Рейлтрак Компані» не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції в частині порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, виявлені порушення норм процесуального права не призвело до прийняття невірного рішення у даній справі, а тому враховуючи приписи ч.2 ст.277 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2019, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Рейлтрак Компані» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2019 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтрак Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7931/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 у справі №910/7931/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейлтрак Компані».

4. Матеріали справи №910/7931/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 25.08.2020 (після виходу суддів з відпустки).

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Я. Дикунська