Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/642/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Васильєвій О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні з розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ 30, 01601 ) в особі Рівненська філія ПАТ "Укртелеком" (вул. Міцкевича, 2, м. Рівне, 33028) до відповідача Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації (вул. Воробинська, 14а, м. Дубровиця, Дубровицький район, Рівненська область, 34100, ) про стягнення 24 089 грн 95 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Даценко Наталія Анатоліївна (довіреність № 4834 від 09.12.2019 року);

від відповідача - не з`явився

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск DVD-R, серійний номер MAP6B2WKO1133712.

У судовому засіданні « 18» серпня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

26.06.2020 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (надалі - ПАТ "Укртелеком", позивач) звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 24 089 грн 95 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року позивач надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Дубровицького району Рівненської області на загальну суму 261 555 грн 12 коп., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету. Однак, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, вартість послуг відшкодував частково у сумі 237 465 грн 17 коп., внаслідок чого у відповідача виник борг у розмірі 24 089 грн 95 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.06.2020 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Рівненська філія ПАТ "Укртелеком" залишено без руху, зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Рівненська філія ПАТ "Укртелеком" у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати до суду:

- оригінал опису вкладення з переліком конкретних додатків, які надіслані відповідачу, що підтвердить направлення доданих до позовної заяви документів для відповідача;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

06.07.2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Рівненська філія ПАТ "Укртелеком" надійшов лист про залучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду від 30.06.2020 року.

Отже, судом встановлено, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви про стягнення у сумі 24 089 грн 95 коп. у межах строку, встановленим судом.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/642/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.08.2020 року, визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - десять днів з дня вручення даної ухвали, запропоновано сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності);

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

Крім того, роз`яснено позивачу, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір вимог до початку першого судового засідання якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а також відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

20.07.2020 року на поштову адресу господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позов із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

23.07.2020 року до відділу канцелярії та документального забезпечення господарського суду Рівненської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 18.08.2020 року судом встановлено, що представник відповідача не з`явився, ухвалу господарського суду Рівненської області від 06.07.2020 року отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-кодом 671, причини неявки суду не повідомив.

Явка представників сторін у підготовче судове засідання 18.08.2020 року обов`язковою не визнавалася.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України).

Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи по суті без участі представника відповідача за наявними у справі доказами.

Представник позивача в судовому засіданні 18.08.2020 року позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

На виконання вимог ст. 223 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. ст. 219, 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

У судовому засіданні 18.08.2020 року відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

У період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року позивач надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Дубровицького району Рівненської області які підпадають під дію Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" на загальну суму 261 555 грн 12 коп., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету.

Зокрема, споживачі отримували рахунки для оплати з тарифами за мінусом суми, на яку споживач мав встановлену законом пільгу. Різниця між вартістю тарифу та рахунком пільговика відображалась у Розрахунках видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг за формою № 2-пільга, яка встановлена наказом Мінпраці № 535 від 04.10.2007 р. (який діяв на момен спірного періоду) для надання підприємствами-надавачами послуг інформації щодо наданих пільг до управлінь праці та соціального захисту населення.

Відповідно до п. 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 року, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету", встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації.

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Як зазначає у позовній заяві позивач, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на загальну суму 261 555 грн 12 коп., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, відшкодував частково у сумі 237 465 грн 17 коп., внаслідок чого у відповідача виник борг у розмірі 24 089 грн 95 коп.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Рівненської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації в сумі 24 089 грн 95 коп.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що вважає їх безпідставними і такими що не відповідають дійсності, чинному законодавству та не підлягають задоволенню, при цьому у відзиві зазначає наступне.

20 листопада 2015 року та у липні 2016 року на території Дубровицького району утворені Миляцька та Висоцька об`єднані територіальні громади.

Відносини, що виникають у процесі добровільного об`єднання територіальних громад сіл, селищ міст, а також добровільного приєднання до об`єднаних територіальних громад регулюються Законом України «Про добровільне об`єднання громадян» № 157-VIII від 05.02.2015 року.

Згідно з ч. 10 ст. 8 ЗУ «Про добровільне об`єднання громадян» бюджет об`єднаної територіальної громади розробляється з урахуванням особливостей підготовки місцевих бюджетів, визначених бюджетним законодавством.

Відповідно до абз.3 підпункту « 6» п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів об`єднаних територіальних громад, що утворюються згідно з перспективним планом формування територій громад належать видатки на: пільги окремим категоріям громадян, в тому числі пільги за надані послуги зв`язку.

З огляду на вищезазначене, а також відповідно до ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, об`єднані територіальні громади повинні приймати соціальні програми, що передбачають соціальні пільги для громадян, які проживають на їх територіях, в тому числі з послуг зв`язку, і передбачити відповідні видатки при формуванні власних бюджетів.

Тому листом № 02/07-517 від 12.02.2018 року Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації повідомило ПАТ «Укртелеком» про те, що Рішенням Дубровицької районної ради від 21.12.2017 року № 254 затверджено районну Програму фінансового забезпечення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та надання пільг з оплати послуг зв`язку на 2018-2019 роки.

Рішенням Дубровицької Районної ради від 21.12.2017 року № 251 «Про районний бюджет на 2018 рік» затверджено 181,0 тис. грн. на компенсацію пільг з послуг зв`язку виключно для пільгової категорії населення району без врахування пільговиків ОТГ.

Статею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України.

Тобто управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації, не може виступати належним відповідачем у даній справі, оскільки не володіє ознаками суб`єкта владних повноважень по відношенню до Позивача уданій справі, адже, власне не наділений відповідними, визначеними законом повноваженнями із проведення виплат коштів об`єднаних територіальних громад, які вимагає Позивач, за відсутності кошторисних призначень за бюджетною програмою.

Відповідно до ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом Формування територій громад.

Відповідно до принципу самостійності бюджетної системи, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.7 Бюджетного кодексу України, районний бюджет та бюджети Миляцької та Висоцької об`єднаних територіальних громад є самостійними, а отже не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання одне одного.

П.4 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 29.01.2003 року № 117 передбачено «надавати інформацію, яка міститься в Реєстрі, підприємствам та організаціям, що надають послуги, на запити та в межах їх компетенції, а також органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування з метою надання пільг, передбачених законодавчими актами, пільговикам.

Відтак, відповідач вважає, що на момент виникнення спірних питань, по суті мали відносини між Миляцькою та Висоцькою об`єднаними територіальними громадами та позивачем.

Крім того, відповідач зазначає, що у зв`язку з бездіяльністю Позивача щодо заключення Договорів протягом 2019-2018 років про відшкодування коштів за надані пільги з послуг зв`язку окремим категоріям громадян, що проживають на території цих громад, протягом 2018-2019 років позивачем подано розрахунки до відповідача, з яких знято зайво нараховані суми пільг жителям Миляцької та Висоцької об`єднаних територіальних громад на суму 20 198 грн. 07 коп.

Отже , як вказує відповідач у відзиві, сума в розмірі 20 198 грн 07 коп. не була включена в реєстр бюджетних зобов`язань відповідно до п. 2.2. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, тому що відповідач не може брати на себе фінансові зобов`язання, які не погоджені сесією Дубровицької районної ради та відповідно на них не передбачені кошти, так як, ОТГ мають окремі бюджети не підзвітні районному бюджету.

Зважаючи на ситуацію що склалась, відповідач у 2018 та 2019 роках надсилав листи до Миляцької та Висоцької об`єднаних територіальних громад про розмежування бюджетів та створення власних програм, щодо соціального захисту населення, яке проживає на території громад та виділення коштів з бюджетів громад на відшкодування пільг з послуг зв`язку.

Підсумовуючи, відповідач вважає, що він не наділений повноваженнями витрачати кошти районного бюджету, які спрямовуються для виплат виключно районних програм, а відшкодування пільг з послуг зв`язку жителям Миляцької та Висоцької об`єднаних територіальних громад повинні проводитись на основі їх власних програм та кошторисів що затверджуються при прийнятті програм.

Також відповідач зазначає, що ним щомісячно проводилась перевірка розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, поданих позивачем у паперовій та електронній формах (у форматі DBF- файлів) та в результаті перевірки було знято суму зайво нарахованих пільг з розрахунків за померлих громадян, пільгової категорій, та громадян які вибули за межі району протягом 2018-2019 років в сумі 2 106 грн 17 коп., про що повідомлено позивача. Але, на думку відповідача, при поданні позовної заяви ПАТ «Укртелеком» безпідставно включено цю суму.

Також, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що претензія щодо виплати недоотриманих коштів № 20 від 23.01.2020 року, яка надійшла від ПАТ «Укртелеком» до управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації на суму 21150 грн. 21 коп., не відповідає сумі, яка вказана в позовній заяві.

Натомість, відповідач підтверджує, що з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року управлінням соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації відшкодовано ПАТ «Укртелеком» витрати, пов`язані з наданням пільг на суму 239 544 грн 50 грн., що знову ж таки не відповідає сумі ( 237 465,17 грн.), яку вказує позивач у позовній заяві, відповідно і сума самої позовної заяви 24 089 грн 95 коп., яка вказана позивачем, не відповідає дійсності.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідач, посилаючись на ст. ст. 59, 87, 91-95, 98, 103-105 ГПК України, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач у справі скористався своїм правом на подання відповіді на відзив у строк, встановлений ГПК України.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідачами, викладеними у відзиві, при цьому вказуючи на таке.

Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації є єдиним органом соціального захисту населення на території Дубровицького району, який відповідно до своїх функціональних обов`язків, передбачених, як Положенням про Управління соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації (є додатком № 12 до позовної заяви) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» від 29 січня 2003 pоку № 117 (надалі по тексту Постанова КМУ № 117), веде облік пільгових категорій громадян, звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги та проводить розрахунки з підприємствами та організаціями - надавачами послуг.

А відтак, вказує позивач, саме Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації є належним відповідачем у справі № 918/642/20, а не Миляцька та Висоцька об`єднані територіальні громади.

Списки пільгових категорій громадян Дубровицького району, які користуються послугами зв`язку на пільгових умовах, направлялися на адресу відповідача відповідно до вимог Постанови КМУ №1 17 від 29.01.2003 року «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

При цьому позивач зазначає, що вказаним нормативним актом не передбачено обов`язку підприємств та організацій, які надають послуги, надавати уповноваженому органу, розрахунки щодо вартості послуг в розрізі новостворених та діючих об`єднаних територіальних громад, які функціонують на території тієї чи іншої адміністративно-територіальної одиниці або направляти вказані вище списки пільговиків безпосередньо таким ОТГ. А тому жодних правовідносин між позивачем та створеними на території Дубровицького району об`єднаними територіальними громадами немає. Вказане підтверджено Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 р. у справі № 918/694/17 за аналогічним позовом ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації.

По-друге, щодо доводів відповідача щодо зайво нарахованої суми пільг по пільговій категорії громадян, які померли або вибули за межі Дубровицького району протягом 2018 2019 років в сумі 2106,17 грн., позивач зазначає, що такі твердження не відповідають дійсності. Так, відповідно до пункту 10 Постанови КМУ №117 передбачено, що підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2- пільга".

Згідно з п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» управління праці та соцзахисту щомісяця зобов`язане: 1) звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадити розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2); після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складати акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Протягом 2018-2019 років позивач щомісячно у письмовій та в електронній формах направляв відповідачу звіти за формою №2-пільга у форматі DBF-файлів та на паперових носіях - розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг (форма якого затверджена наказом Мінпраці №535 від 04.10.2017 p.), про направлення та отримання яких свідчать докази, які додані до позовної заяви, а саме: додатки №4, №5, №6 до позовної заяви.

Позивач щомісяця проводив перерахунок загальної кількості пільговиків та суми пільг, що стверджується розрахунками видатків за січень-грудень 2018 р. та січень-грудень 2019 року (додатки №2-№3 до позовної заяви). Позивач також вказує, що щомісячна загальна кількість пільговиків Дубровицького району і загальна сума розміру пільг є різними, що свідчить про те, що позивач щомісяця проводив коригування як кількості пільговиків, так і загальної суми пільг. Тому, зазначені вище твердження відповідача не відповідають дійсності та не підтверджені жодними допустимими доказами.

По-третє, вказує позивач, доводи відповідача щодо сплати заборгованості в сумі більшій, ніж зазначена у позовній заяві не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, звіти про надходження та використання коштів загального фонду, за 2018 та 2019 p.p. не свідчать про те, що суми, які зазначені у вказаних звітах у повному розмірі були направлені саме позивачу, та, саме на відшкодування пільг за послуги зв`язку.

По-четверте, вказує позивач у відповіді на відзив, у направленій відповідачу претензії зазначений розмір заборгованості це борг за період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року. Натомість, сума позову обрахована за період починаючи з січня 2018 року по грудень 2019 року (з врахування часткових оплат), а тому, цілком очевидно, що ці суми різні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат пов`язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ч. 6 ст. 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов`язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ;

- п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що багатодітним сім`ям надаються такі пільги: позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів;

- ч. 14 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" закріплено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 91 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент надання послуг) визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, згідно з п. 204 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на: пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; постраждалим учасникам Революції Гідності; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету було визначено Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Вказаний Порядок був чинний на момент спірних правовідносин.

Пунктом 3 Порядку було визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

При цьому, господарський суд зазначає, що у Дубровицькому районі Рівненської області таким головним розпорядником є Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04.03.2002 року було визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, чинне на час спірного періоду (з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року) законодавство України не передбачало обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникали безпосередньо із Законів України і не залежали від їх бажання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконуються обов`язки, щодо надання пільговим категоріям громадян Дубровицького району Рівненської області телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Судом встановлено, що на виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року:

Січень 2018 року - 16 489 грн 79 коп.

Лютий 2018 року - 16 396 грн 15 коп.

Березень 2018 року - 15 634 грн 96 коп.

Квітень 2018 року - 15 013 грн 22 коп.

Травень 2018 року - 13 386 грн 19 коп.

Червень 2018 року - 14 070 грн 04 коп.

Липень 2018 року - 12 777 грн 10 коп.

Серпень 2018 року - 12 136 грн 50 коп.

Вересень 2018 року - 12 286 грн 37 коп.

Жовтень 2018 року - 10 409 грн 37 коп.

Листопад 2018 року - 12 195 грн 99 коп.

Грудень 2018 року - 11 873 грн 28 коп.

Січень 2019 року - 10 651 грн 95 коп.

Лютий 2019 року - 10 631 грн 56 коп.

Березень 2019 року - 10 076 грн 70 коп.

Квітень 2019 року - 14 411 грн 80 коп.

Травень 2019 року - 8 626 грн 74 коп.

Червень 2019 року - 7 646 грн 25 коп.

Липень 2019 року - 6 794 грн 33 коп.

Серпень 2019 року - 6 467 грн 77 коп.

Вересень 2019 року - 6 070 грн 21 коп.

Жовтень 2019 року - 6 277 грн 35 коп.

Листопад 2019 року - 5 727 грн 03 коп.

Грудень 2019 року - 4 905 грн 47 коп.

Всього на загальну суму 261 555 грн. 12 коп. що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг.

Відповідачем оплачено 237 465 грн 17 коп.

Відтак, залишок заборгованості за відповідачем залишається у розмірі 24 089 грн 95 коп.

Згідно з п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги відповідач, як уповноважений орган, щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень та підлягають відшкодуванню.

Пунктом 2.2. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02 березня 2012 року, розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов`язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов`язань за формою та документи, що підтверджують факт взяття бюджетного зобов`язання. Згідно частини З пункту 7 Порядку № 256 органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби. Відповідно до частини 1 та 2 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управлінням Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками послуг.

Однак, відповідач оплату витрат позивача, пов`язаних із наданням пільг у вказаний вище період провів у повній мірі, при цьому сплативши її частину у сумі 237 465 грн 17 коп. Відтак, залишок заборгованості за відповідачем залишається у розмірі 24 089 грн 95 коп.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18 лютого 2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446, від 15 травня 2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23 вересня 2012 року у справі № 15/5027/715/2011, від 22 березня 2017 року у справі № 905/2358/16.

За таких обставин, Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз`яснило, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення з відповідача на користь позивача 24 089 грн 95 коп. витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів в період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року підлягає задоволенню.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за 2016 рік стягнуто за рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.2017 року у справі №918/629/17, а заборгованість за 2017 рік стягнуто рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.03.2018 року.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Відповідно до ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28 жовтня 2010 року в справі Трофимчук проти України, від 09 грудня 1994 року в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01 липня 2003 року в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07 червня 2008 року в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Посилання відповідача на те, що на території Дубровицького району створено Миляцьку та Висоцьку об`єднану територіальну громаду, і що саме вони є головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення не береться судом до уваги, так як всупереч ст. 73 ГПК України, відповідно до якої доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, відповідачем не доведено того, що саме останні є головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Крім того, на даний час Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації є єдиним органом соціального захисту населення на території Дубровицького району, який відповідно до своїх функціональних обов`язків, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України "Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" від 29.01.2003 року №117, веде облік пільгових катогорій громадян, звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, та проводить розрахунки з такими підприємствами та організаціями.

Також безпідставними є посилання відповідача на розбіжність в розмірі заборгованості, оскільки відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не направлялися позивачу уточнені списки пільгових категорій громадян, яким надавалися послуги ПАТ "Укртелеком" для актуалізації розрахунків. Доказів протилежного відповідачем не надано.

В сукупності за результатами з`ясування обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст.75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Рівненська філія ПАТ "Укртелеком" до відповідача Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про стягнення 24 089 грн 95 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Предметом спору при поданні позовної заяви № 200/20 від 16.06.2020 року була 1 майнова вимога у розмірі 24 089 грн 95 коп.

Позивач до позовної заяви долучило платіжне доручення № 5631 від 16.06.2020 року, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір" - 2 102 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2 102 грн. 00 коп.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно судовий збір у розмірі 2 102 грн 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації (вул. Воробинська, 14а, Дубровиця, Дубровицький район, Рівненська область, 34100, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, Київ 30, 01601 ) заборгованість у розмірі 24 089 (двадцять тисяч вісімдесят дев`ять) грн 95 коп.

3. Стягнути з Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації (вул. Воробинська, 14а, Дубровиця, Дубровицький район, Рівненська область, 34100, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, Київ 30, 01601 ) судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.08.2020 року.

Суддя Заголдна Я.В.