ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 серпня 2020 року Справа № 903/276/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа Папір", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари", м.Нововолинськ, Волинська обл.

про стягнення 90 989 грн. 45 коп.

Суддя Кравчук А. М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

21.04.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа Папір" №1504/2020 від 15.04.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" про стягнення 90 989 грн. 45 коп., з яких: 58 878 грн. 98 коп. пені, 12 547 грн. 46 коп. 10% річних, 14 650 грн. 79 коп. інфляційних втрат, 4 912 грн. 22 коп. 3% річних та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконання відповідачем зобов`язань згідно договору поставки №ОП-00782 від 21.11.2018 щодо своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 27.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчені копії Статуту, свідоцтва про державну реєстрацію, довідки органу статистики про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу запропоновано подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторони, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвалу суду від 27.04.2020 позивач та відповідач отримали 30.04.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №419, №427 (а.с. 63-64).

Строк для подання відзиву до 14.05.2020.

Відзив на адресу суду не надходив.

ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 визначено, що процесуальні строки у визначених ГПК України випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Згідно ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" встановлено такі нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (в тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя)- Д+3, пріоритетної - Д+1;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції вищезазначені нормативні строки пересилання збільшуються на 1 день.

Згідно з п.117 Правил надання послуг поштового зв`язку поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Враховуючи вищевикладене, набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" 17.07.2020, строки пересилання поштової кореспонденції, суд дійшов висновку про закінчення строку на подання відзиву.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

21.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСНОВА ПАПІР" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" (покупець) укладений договір поставки №ОП-00782.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №ОП-00782 від 21.11.2018.

Згідно з п.п. 1.1 - 1.4, 2.4, 3.1, 3.4 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його в кількості, в строк, асортименті і найменуванню, відповідно до узгодженого сторонами замовлення (заявки), Специфікації та рахунків-фактури на відвантаження конкретної партії товару. Найменування товару: папір для гофрування, картон для плоских шарів гофрокартону, гофрований картон, гофровані ящики, вироби з гофрованого картону та тарного рулонного паперу тощо. Конкретний асортимент, ціна та кількість товару вказується в Специфікаціях, накладних та інших товаросупроводжувальних документах. Загальна кількість товару, поставленого по цьому договору, відповідає усій кількості товару, що був поставлений протягом дії цього договору і підтверджується накладними та іншими товаросупроводжувальними документами. Датою поставки вважається дата, вказана у видатковій накладній, що є невід`ємною частиною цього договору. Ціна та асортимент товару визначаються в додаткових угодах (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість товару за даним договором становить суму партій товару по всіх видаткових накладних до цього договору.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Згідно ст. 265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 564 574 грн. 40 коп., що підтверджується видатковими накладними: ОП-0003755 від 26.12.2018, ОП-0000159 від 25.01.2019, ОП-0000404 від 18.02.2019, ОП-0000405 від 19.02.2019, ОП-0000516 від 01.03.2019.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.8 договору покупець здійснює оплату за кожну окрему партію поставки товару протягом 10 робочих днів після дати виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару. Оплата вважається здійсненою після надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 3.9 договору).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно позовної заяви відповідач на виконання договору перерахував позивачу 1 564 574 грн. 40 коп., що не спростовується відповідачем.

В той же час, за результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за договором №ОП-000782 від 21.11.2018, а саме не своєчасно оплатив вартість отриманого товару, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 58 878 грн. 98 коп.

У п. 6.3.1. договору сторони визначили, що покупець у випадку порушень зобов`язання щодо порядку та строків оплати поставленого товару сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно п. 6.5 договору позовна давність за вимогами про стягнення штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) передбачена цим договором, встановлюється сторонами такою, що дорівнює тривалості загальної позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 549, п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

З нарахованих позивачем 58 878 грн. 98 коп. до стягнення підлягає 44 884 грн. 20 коп., оскільки позивач не врахував передбачену п. 3.8 відстрочку платежу на 10 робочих днів, у зв`язку з чим за накладною № ОП- 0000405 від 19.02.2019 пеня складає 8 351 грн. 68 коп. за період з 06.03.2019 по 01.04.2019, за накладною № ОП-000404 від 18.02.2019 пеня складає 2 496 грн. 50 коп. за період з 05.03.2019 по 12.03.2019, за накладною ОП-0000516 від 01.03.2019 пеня складає 11 525 грн. 80 коп. за період з 19.03.2019 по 24.04.2019.

У стягненні пені на суму 13 994 грн. 78 коп. слід відмовити.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 3 ст. 549 ЦКУ визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому умова договору (п. 6.3.1) про нарахування пені не обмежується 6 - місячним строком, не може розцінюватись як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №910/4164/17 від 12.06.2018, №903/962/17 від 22.11.2018, №910/23911/16 від 07.06.2019, №914/508/17 від 22.08.2019.

Позивач пеню нарахував в межах передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України строку.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 6.3.4 договору сторони визначили, що у випадку прострочення платежу більш тридцяти календарних днів, покупець, крім передбачених п. 6.3.1. даного договору, додатково сплачує постачальнику 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми за весь період прострочення (ст. 625 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення.

Згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами договору був встановлений інший відсоток річних, відповідно сплаті підлягають саме 10% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

З нарахованих позивачем 10 % річних в сумі 12 547 грн. 46 коп. підлягає до стягнення згідно п. 6.3.4 договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України 9 221 грн. 79 коп., оскільки позивач не врахував передбачену п. 3.8 відстрочку платежу на 10 робочих днів, у зв`язку з чим за накладною ОП-000404 від 18.02.2019 10 % річних складає 1 117 грн. 38 коп. за період з 05.03.2019 по 28.03.2019, за накладною ОП-0000405 від 19.02.2019 10 % річних складає 2 319 грн. 91 коп. за період з 06.03.2019 по 01.04.2019, за накладною ОП-0000516 від 01.03.2019 10 % річних складає 3 201 грн. 47 коп. за період з 19.03.2019 по 24.04.2019.

У стягненні 10 % річних на суму 3 325 грн. 67 коп. слід відмовити.

При цьому враховуючи, що сторонами в договорі був узгоджений інший розмір відсотків річних, саме з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 4 562 грн. 42 коп., обрахованих позивачем за період з 09.02.2019 по 10.05.2019 також з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, оскільки є подвійним нарахуванням. До стягнення підлягають 349 грн. 80 коп. 3 % річних за період з 12.01.2019 по 30.01.2019.

Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

З нарахованих позивачем 14 650 грн. 79 коп. інфляційних втрат до стягнення підлягає 11 779 грн. 98 коп., оскільки позивач не врахував передбачену п. 3.8 договору відстрочку платежу на 10 робочих днів, у зв`язку з чим за накладною № ОП-0000516 від 01.03.2019 інфляційні складають 3 158 грн. 21 коп. за період з 19.03.2019 по 24.04.2019. У позові на суму 2 870 грн. 81 коп. інфляційних втрат слід відмовити.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 1 530 грн. 15 коп. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВА ПАПІР" (03150, місто Київ, вул. Анрі Барбюса буд. 37/1, літера Б, )

- 44 884 грн. 20 коп. пені, 9 221 грн. 79коп. 10% річних, 349 грн. 80 коп. 3 % річних, 11 779 грн. 98 коп. інфляції, 1 530 грн. 15 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 67 765 грн. 92 коп. (шістдесят сім тисяч сімсот шістдесят п`ять грн. 92 коп.)

3. У позові на суму 24 753 грн. 68 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до

Північно-західного апеляційного господарського суду

відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складено 14.08.2020

Суддя А. М. Кравчук