ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/17362/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Дикунської С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.02.2020 (повне рішення складено 02.03.2020)

у справі №910/17362/19 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

про стягнення 94 050,00 грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Сумська біологічна фабрика" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про стягнення 94 050,00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП "Сумська біофабрика" 24.06.2019 відправила через перевізника ТОВ "Нова пошта" вантаж, а саме Вірусвакцину (АСВ) із штаму "К"и чуми свіней суху лапінізовану в кількості 90 000 (дев`яносто тисяч) доз на суму без урахування знижки 94 050,00 грн. з ПДВ, яка була виготовлена під індивідуальне замовлення Одержувача СП ТОВ "Нива Переяславщини" згідно Додаткової угоди від 11.05.2019 до Договору поставки №254/2018 від 15.03.2018 та видаткової накладної №1232 від 24.06.2019, проте вантаж Одержувач не отримав внаслідок його знищення під час пожежі, яка сталася у відділенні Нової Пошти №1 м. Яготин, про що повідомив Одержувач у листі Вих. №01- 1493/02-01 від 10.07.2019. Внаслідок знищення вантажу ДП "Сумська біофабрика" завдано збитків на суму 94 050,00 грн.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідча в обгрунтуванян заперечень на позов посилався на те, що стягнення вартості вантажу на суму 94 050,00 грн. є необґрунтованим, зважаючи на те що вказана сума не відповідає оголошеній вартості вантажу та жоден з приєднаних до позову письмових доказів не вказує про прийняття до перевезення, заявленого позивачем вантажу на вказану суму. Окрім того, відправник не виконав власний обов`язок надати перевізнику конкретизований опис вантажу, та як наслідок свідомо позбавив себе можливості доказування розміру фактичного збитку. Відповідачем було відшкодовано позивачу 150 грн. - оголошеної вартості вантажу, шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок 12.07.2019, згідно платіжного доручення № НПТ-026258, у зв`язку з чим відповідачем виконаний обов`язок в повному обсязі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19 (повний текст складено 02.03.2020) в задоволенні позовних вимог про стягнення 94 050,00 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що позивачем не доведено розміру збитків на суму 94 050,00 грн., оскільки суд встановив, що експрес-накладна №6472 не містить даних, які б свідчили про відправку позивачем вантажу, вказаного у видатковій накладній №1232 від 24.08.2019р., відтак суд доходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та стягнення з Відповідача 94 050,00 грн. збитків, оскільки позивачем не доведено, що вартість відправленого ним вантажу з оголошеною цінністю за експрес-накладною №6472 є більшою ніж вказано позивачем в експрес-накладній.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач (ДП"Сумська біологічна фабрика") звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що наявні у справі докази, які додані позивачем до матеріалів справи, свідчать про наявність у відповідача обов`язку з відшкодування збитків саме у заявленому до стягнення розмірі за наявності та доведеності складу цивільного правопорушення в діях відповідача. Скаржник наголошував, що ним було доведено розмір збитків в сумі 94 000,00 грн., а також і те, що вартість відправленого ним вантажу з оголошеною цінністю за експрес-накладною №6472 є більшою, ніж зазначено позивачем у вказаній накладній.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 апеляційну скаргу скаржника залишено без руху з метою надання скаржнику можливості виправити вищенаведені недоліки шляхом подання у строк, визначений даною ухвалою, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

09.06.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника у встановлений судом строк надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 поновлено Державному підприємству «Сумська біологічна фабрика» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика" на рішення ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, зупинено дію оскаржуваного рішення.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 отримана позивачем згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення - 025, а відповідачем - згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення 287.

Приписами ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В свою чергу, на момент проголошення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020, відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент проголошення вказаної ухвали), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

В подальшому, Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020.

Отже, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з 17.07.2020, строк на подання учасниками справи додаткових заяв та клопотань, відзиву, заперечень на відзив - сплив, і станом на 27.08.2020 (з урахуванням часу на поштовий обіг) на адресу Північного апеляційного господарського суду відповідні документи не надходили.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 29.09.2017 між Державним підприємством "Сумська біологічна фабрика" (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" (надалі - експедитор) було укладено Договір № 144601 про надання послуг з організації перевезення відправлень (надалі - Договір).

Відповідно до п.2.1. Договору експедитор зобов`язаний за плату та за рахунок Замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.5. зазначеного Договору передбачено, що прийняття експедитором відправлення для перевезення оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються, зокрема: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги, вартість послуг експедитора.

Згідно з п.3.1.2. Договору, експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його приймання для надання послуг до моменту його видачі Одержувачу за умови дотримання замовником положень цього договору та Умов.

Згідно з п. 3.3.3 Договору, замовник зобов`язаний повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної.

На підставі укладеного Договору, 24.06.2019 згідно експрес-накладної № 6472, Позивач з відділення № 14 у м. Суми, передав підготовлений вантаж - 3 місця, фактичною вагою 32 кг., оголошеною вартістю 150 грн. для перевезення до відділення № 1 у м. Яготин одержувачу Спільне українсько-великобританське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Переяславщини". Опис відправлення визначено відправником: «Ветеринарні препарати».

Позивач посилавяс на те, що вантаж згідно вказаної експрес-накладної №6472 відповідачем було втрачено, і відомості про його місцезнаходження відсутні.

Замовником 08.07.2019 було направлено претензію до експедитора про відшкодування вартості відправлення в розмірі 75 240,00 грн.

Ввдповідач у відповіді на претензію від 01.08.2019 №439, визнав обґрунтованими вимоги про стягнення лише 150,00 грн. оголошеної вартості товару та зобов`язувалося їх компенсувати, а щодо відшкодування збитків в розмірі дійсної вартості втраченого товару відповідач вказував на відсутність підстав для такого відшкодування.

Платіжним дорученням №НПТ-026258 від 12.07.2019 відповідачем сплачено позивачу 150,00 грн. з призначенням платежу: відшкодування збитків згідно претензії б/н від 08.07.2019.

У зв`язку з тим, тим, що відповідач відмовив позивачу у здійсненні відшкодування фактично завданих збитків в розмірі 94 050,00 грн., позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача в примусовому порядку 94 050,00 грн. шкоди, заподіяної втратою вантажу, прийнятого до перевезення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши наявні докази в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не було доведено в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України розміру завданих збитків в заявленому до стягнення розмірі, а саме 94 050,00 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 29.09.2017 між Державним підприємством "Сумська біологічна фабрика", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", як експедитором, укладено Договір № 144601 про надання послуг з організації перевезення відправлень, за умовами якого експедитор зобов`язаний за плату та за рахунок Замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених Договором (п. 2.1).

Згідно статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч. 1). Частиною 2 цієї статті визначено, що положення цієї глави поширюється також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно - правовими актами (ч. 3 ст. 929 Цивільного кодексу України).

Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст. 308 зазначеного Кодексу, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Пунктом 136 Статуту автомобільного транспорту УРСР (чинного на даний час) передбачено, що автотранспортне підприємство, або організація відшкодовують збитки, заподіяні при перевезенні вантажів у таких розмірах: в) за втрату вантажу, зданого до перевезення з оголошеною цінністю, - в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижча його справжньої вартості.

З урахуванням наведених норм ст. ст. 924, 929 Цивільного кодексу України, ст. ст. 307, 314 Господарського кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основними умовами для визначення розміру майнової відповідальності експедитора, який виконує і обов`язки перевізника в межах спірних правовідносин є:

- встановлення факту передачі для перевезення індивідуально визначеного вантажу;

- визначення за наданими доказами розміру фактичної вартості вантажу.

Пунктом 11.8. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, визначено, що у випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, у експрес-накладній №6472 від 24.06.2019 позивач у відповідних графах зазначив наступну інформацію про відправлення: "кількість місць - 3", "фактична вага - 32 кг", "оголошена вартість - 150,00 грн.", а в графі "повний опис відправлення" вказав "ветеринарні препарати" без зазначення вмісту відправлення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оформлена позивачем експрес-накладна №6472 від 24.06.2019, за якою прийнятий вантаж до перевезення, не містить ознак товарно-транспортної накладної, яка є обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом, відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.19997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568.

Жодних документів (акту наданих послуг, рахунку-фактури тощо) на підтвердження здійснення відправки за вищевказаною експрес-накладною, з яких би було можливим встановити вміст відправлення та ідентифікували вантаж, як товар, за переліком та заявленої позивачем у позові вартості згідно видаткової накладної № 1232 від 24.08.2019, позивачем не надано в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 2.5 Договору сторонами узгоджено, що прийняття експедитором відправлення для перевезення оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються, зокрема: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, вартість послуг експедитора.

Згідно пункту 3.3.2 Договору, обов`язком замовника є: відповідно до вимог Експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес - накладну Експедитору. Відправник несе відповідальності за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Згідно пункту 3.3.3 Договору, обов`язком замовника є: повідомити Експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної.

З урахуванням наведеного, оцінивши вказані умови п. 2.5, п. 3.3.2, п. 3.3.3 Договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані пункти договору вказують на те, що Відправник зобов`язаний внести до експрес-накладної достовірну інформацію про відправлення у т.ч. його повний опис та оголошену вартість. Разом з тим, вказана Позивачем в експрес-накладній №6472 інформація про вантаж не містить відомостей, які б з більшою вірогідністю в розумінні приписів ст. 79 Господарського процесуального кодексу України надавала можливість ідентифікувати індивідуальні характеристики вантажу, прийнятого Відповідачем до перевезення. Жодних підтверджуючих документів, які б ідентифікували вантаж "Вірусвакцина (АСВ) із штаму "К" проти чуми свиней суха лапінізована" Позивачем до експрес-накладної №6472 не додано.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції і про те, що Договір поставки №234/2018/11 від 15.03.2019р. та видаткова накладна №1232 від 24.08.2019р. не містять умов про здійснення поставки вказаного товару за участю Відповідача та не встановлюють прямого зв`язку між даними господарськими відносинами і відправленням вантажу за експрес-накладною №6472. Належних та допустимих доказів протилежного в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем не було надано ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, позивач не виконав власний обов`язок, як відправника, надати перевізнику конкретизований опис вантажу, у зв`язку з чим наслідки таких дій покладаються саме на позивача в розумінні ст. ст. 924, 929 Цивільного кодексу України, ст. ст. 307, 314 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 47 Статуту автомобільного транспорту УРСР, вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах.

У відповідності до вимог пп. 3.3.2, 3.3.3 п. 3.3 Договору, саме на позивача покладено обов`язок чітко та правильно заповнити експрес-накладну на кожне окреме відправлення (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію, засвідчити її підписом) та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищевказаними пунктами Договору сторони встановили, що відправник зобов`язаний внести до експрес-накладної достовірну інформацію про відправлення у т.ч. його повний опис та оголошену вартість, яка визначається виключно позивачем, як особою, яка передає відповідний твар до перевезення.

Таким чином, зазначена Позивачем у експрес-накладній № 6472 інформація: опис вантажу - Ветеринарні препарати та оголошена вартість відправлення - 150 грн. є достовірною для сторін договору та повністю відповідає дійсній вартості вантажу, який надано для перевезення.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що ним було доведено розмір збитків в сумі 94 000,00 грн., а також і те, що вартість відправленого ним вантажу з оголошеною цінністю за експрес-накладною №6472 є більшою, ніж зазначено позивачем у вказаній накладній - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не були доведені позивачем в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України жодними належними та допустимими доказами, а також спростовуються наявними у справі доказами, зокрема відомостями, визначеними позивачем самостійно за експрес-накладною №6472.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, за наслідками апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу в сумі 94 050,00 грн. є необґрунтованою, оскільки заявлена до стягнення сума збитків (94 050,00 грн.) не відповідає оголошеній відправником у Експрес-накладній № 6472 вартості вантажу відправленого на перевезення (150,00 грн., яка в подальшому була відшкодована відповідачем самостійно).

Позивач на підтвердження своїх вимог надав наступні докази понесення збитків внаслідок втрати вантажу: договір № 144601 від 29.09.2017, додаткову угоду від 11.05.2019, видаткову накладну від 24.06.2019 року №1232, проте, вказані докази обгрунтовано відхилені судом першої інстанції як доказ підтвердження заявленої до стягнення суми збитків в розмірі 94 050,00 грн., з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки при оформленні Експрес-накладної № 6472 позивачем у відповідних графах вказано, що змістом вантажу є "ветеринарні препарати" оголошеною вартістю "150,00 грн.", що не дозволяє ідентифікувати індивідуальні характеристики вантажу, прийнятого відповідачем, а також самостійно вказано його вартість.

Жодних документів, які б ідентифікували вантаж як вірусвакцина (АСВ) із штаму "К" проти чуми свиней суха лапінізована в кількості 90 000 (дев`яносто тисяч) доз на суму 94 050,00 грн., позивачем до Експрес-накладної № 6472 - не додано, а також не внесено у неї відповідних відомостей.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, подана позивачем видаткова накладна від 24.06.2019 № 1232 не містить жодного посилання на Експрес-накладну № 6472 від 24.06.2019, як не містить відомостей про здійснення поставки вказаного товару за участю відповідача - ТОВ "Нова Пошта".

Пунктом 6.2.2 Договору сторонами передбачено, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше від фактичної вартості відправлення) та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною; у разі повної компенсації за пошкодження відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Відповідач у відповіді на претензію визнав факт втрати вантажу та повідомив про компенсацію суми оголошеної вартості у розмірі 150,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, відповідач відшкодував 150,00 грн. - оголошеної вартості вантажу, що підтверджується платіжним дорученням № НПТ-026258 від 12.07.2019.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, дійшов висновку, що позивачем не було доведено в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України розміру завданих йому з вини відповідача збитків на суму 94 050,00 грн., оскільки експрес-накладна №6472 не містить даних, які б свідчили про відправку позивачем вантажу, вказаного у видатковій накладній №1232 від 24.08.2019, а також не містить відомостей про те, що вартість відправленого ним вантажу з оголошеною цінністю 150,00 грн., є більшою, ніж вказано позивачем у зазначеній експрес-накладній.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №917/1247/18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду ґрунтуються на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19 за наведених скаржником доводів та мотивів апеляційної скарги.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 було зупинено дію оскаржуваного рішення згідно з ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, а за наслідками апеляційного розгляду справи судом винесено постанову, якою оскаржуване рішення залишається без змін, а тому дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сумська біологічна фабрика" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Сумська біологічна фабрика".

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17362/19.

5. Матеріали справи № 910/17362/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.Я. Дикунська