ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020м. ДніпроСправа № 904/3144/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Нікопольський завод технологічного оснащення", м. Нікополь Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод", м. Покров Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 650 873 грн. 82 коп. за договором від 22.05.2018 № 145

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Нікопольський завод технологічного оснащення" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" заборгованість в сумі 650 873 грн. 82 коп., з яких: 336 520 грн. 00 коп. - основний борг, 306 790 грн. 40 коп. - штраф, 7 563 грн. 42 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору від 22.05.2018 № 145.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Ухвалою господарського суду від 17.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

06.07.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вважав позовні вимоги необґрунтованими, зазначав, що обов"язок з оплати продукції не настав, оскільки позивач не надсилав йому повідомлення про готовність продукції до відвантаження, як передбачено п. 3 Специфікації № 13 від 20.03.2019 та п. 4 Специфікації № 21 від 13.08.2019 до договору. Крім того, оскільки строк для сплати коштів за договором не настав, нарахування штрафу та 3% річних є безпідставним. До того ж, керуючись ч. 3 ст. 551, ч. 1 ст. 233 ЦК України, відповідач просив суд врахувати, що сума штрафу та 3% річних майже дорівнює сумі Специфікацій № 13 від 20.03.2019, № 21 від 13.08.2019 до договору. Просив відмовити у позові повністю.

16.07.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідачу надсилались електронні повідомлення про готовність продукції до відвантаження, проте договором не передбачено зберігання цих повідомлень, але на підтвердження, що повідомлення про готовність продукції направлялись, позивач надав електронні листи, а саме: електронний лист від співробітника позивача на електронну адресу відповідача із зазначенням Специфікації № 13 від 20.03.2019 та рахунку № 0139 від 20.03.2019; електронний лист від 12.09.2019 від відповідача на адресу позивача про оформлення перепустки для представника відповідача для вивозу продукції за довіреністю № 91 від 12.09.2019 за Специфікацією № 21 від 13.08.2019. Крім того, пунктом 3.3. договору передбачено, що відповідач зобов"язаний надати транспорт для відвантаження партії продукції не пізніше 5 днів від дати отримання повідомлення про готовність продукції до відвантаження. Враховуючи, що вся продукція за Специфікаціями № 13 від 20.03.2019, № 21 від 13.08.2019 була отримана відповідачем 29.07.2019 та 12.09.2019 відповідно, а також умови поставки - FCA, відповідач не може заперечувати про відсутність повідомлень про готовність цієї продукції до відвантаження. Позивач вважає, що наявність зобов"язання у відповідача з оплати випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 ЦК України, а не ставиться у залежність від звернення до нього з окремою вимогою. Факт отримання продукції відповідачем і видаткові накладні є самостійними підставами для виникнення обов"язку у відповідача оплатити отриману продукцію. Відповідач, наполягаючи на зменшенні розміру неустойки, не наводить жодної належної обставини, яка мала б для цього значення. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою господарського суду від 06.08.2020 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" зустрічну позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський завод технологічного оснащення" про зміну пункту 3.3. розділу 2 договору від 22.05.2018 № 145.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв"язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт поставки товару; строк оплати; наявність часткової оплати; наявність прострочення оплати.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування у даній справі, позивач надав до матеріалів справи такі докази:

- копію договору від 22.05.2018 № 145;

- копію Специфікації № 13 від 20.03.2019;

- копію видаткової накладної № -0441 від 29.07.2019;

- копію рахунку-фактури № -0139 від 20.03.2019;

- копію банківської виписки за 21.01.2020;

- копію листа за № 18 від 21.01.2020;

- копію довіреності № 73 від 26.07.2019;

- копію Специфікації № 21 від 13.08.2019;

- копію видаткової накладної № -0551 від 12.09.2019;

- копію рахунку-фактури № -0467 від 14.08.2019;

- копію довіреності № 91 від 12.09.2019;

- копію претензії за № 191-0911 від 15.04.2020;

- копію поштового повідомлення № 273;

- копії електронних листів від 19.04.2019, від 12.09.2019.

Так, судом встановлено, що 22.05.2018 між Приватним акціонерним товариством "Нікопольський завод технологічного оснащення" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" (покупець) укладено договір № 145 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору на умовах, викладених в розділах цього договору, продавець зобов"язався поставити покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості і терміни, вказані в Специфікаціях, які є невід"ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. договору покупець зобов"язався прийняти і сплатити продукцію згідно з умовами договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна продукції визначається у гривні і вказується у Специфікаціях до договору. Вказана ціна продукції не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України.

За умовами п. 3.2. договору сума договору визначається відповідно до його специфікацій і орієнтовно складає 960 000 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 160 000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 3.3. договору розрахунок покупця з продавцем виконується шляхом безготівкових платежів в національній валюті України, на поточний рахунок продавця, на підставі рахунків, виставлених продавцем, у такому порядку:

- 50% від вартості замовленої продукції відповідно до специфікації протягом 3-х банківських днів з дня виставлення рахунку продавцем;

- остаточний розрахунок 50% оплачується впродовж 5-ти банківських днів після оповіщення продавцем про готовність продукції, якщо інше не вказане у специфікації.

Посилання на номер рахунку в платіжному дорученні обов"язкове.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що продукція поставляється на умовах FCA, завод продавця, м. Нікополь (згідно Інкотермс-2010, публікація МТП №715), із завантаженням на транспортний засіб покупця. Продукція може поставлятись партіями в межах однієї погодженої специфікації. Обсяг і термін постачання партії продукції погоджуються у специфікаціях до договору.

За умовами п. 3.2. договору разом з продукцією продавець передає покупцеві такі супровідні документи: оригінал рахунку-фактури на фактично відвантажену продукцію; сертифікат якості виробника; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п. 3.3. договору по готовності окремої партії продукції до відвантаження продавець направляє покупцеві факсом або електронною поштою відповідне повідомлення і виставляє рахунок на цю партію. Покупець зобов"язаний надати транспорт для відвантаження партії продукції не пізніше 5 днів від дати отримання повідомлення.

За умовами п. 5.1. договору здача-приймання продукції здійснюється: за кількістю - згідно з накладною на відвантажену продукцію; за якістю - згідно з документом про якість (сертифікатом якості), відповідно до вимог ГОСТ, ТУ, креслень або інших нормативно-технічних документів протягом 6 місяців з дати постачання (у т.ч. і для прихованих недоліків).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що Інструкції П-6 і П-7 не застосовуються. Акти приймання продукції за кількістю/якістю складаються в довільній формі в порядку, вказаному у п. 5.3. договору.

Згідно з п. 6.2. договору у разі невчасної оплати за договором покупець виплачує продавцеві штраф у розмірі 0,5% від неоплаченої суми погодженої партії продукції за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019 (п. 11.1. договору).

За умовами п. 11.2. договору сторони не звільняються від виконання своїх зобов"язань після закінчення терміну дії цього договору в частині рекламацій і врегулювання розрахунків між сторонами.

Специфікацією № 13 від 20.03.2019 до договору сторони погодили найменування продукції, її характеристики, кількість, ціну, суму, строк оплати тощо. Зокрема, загальна вартість складає 138 000 грн. 00 коп.; оплата виконується згідно договору на підставі рахунків, виставлених продавцем, у такому порядку:

- 50% передплати протягом 3-х банківських днів з дня виставлення рахунку продавцем;

- остаточний розрахунок здійснюється на момент готовності продукції впродовж 5-ти банківських днів після оповіщення продавцем про готовність продукції до відвантаження. Продукція відвантажується тільки за умови надходження 100% оплати її вартості на рахунок продавця (п. 3).

На виконання умов договору та Специфікації № 13 від 20.03.2019 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 138 000 грн. 00 коп., що підтверджується підписаною сторонами без будь-яких зауважень видатковою накладною № -0441 від 29.07.2019, а також виставив рахунок-фактуру № -0139 від 20.03.2019 (а.с. 10, 11, 14).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару за видатковою накладною № -0441 від 29.07.2019 виконав частково у розмірі 82 280 грн. 00 коп. (а.с.12, 13), у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 55 720 грн. 00 коп.

Крім того, Специфікацією № 21 від 13.08.2019 до договору сторони погодили найменування продукції, її характеристики, кількість, ціну, суму, строк оплати тощо. Зокрема, загальна вартість складає 280 800 грн. 00 коп.; оплата виконується згідно договору на підставі рахунків, виставлених продавцем, у такому порядку:

- 50% передплати протягом 3-х банківських днів з дня виставлення рахунку продавцем;

- остаточний розрахунок здійснюється на момент готовності продукції впродовж 5-ти банківських днів після оповіщення продавцем про готовність продукції до відвантаження. Продукція відвантажується тільки за умови надходження 100% оплати її вартості на рахунок продавця (п. 4).

На виконання умов договору та Специфікації № 21 від 13.08.2019 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 280 800 грн. 00 коп., що підтверджується підписаною сторонами без будь-яких зауважень видатковою накладною № -0551 від 12.09.2019, а також виставив рахунок-фактуру № -0467 від 14.08.2019 (а.с. 16-18).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару за видатковою накладною № -0551 від 12.09.2019 не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 280 800 грн. 00 коп.

Загальний розмір заборгованості складає 336 520 грн. 00 коп.

Доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості сторонами до матеріалів справи не надано.

На підставі положень п. 6.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 306 790 грн. 40 коп., за загальний період з 30.07.2019 по 12.03.2020. Нарахування здійснено за кожною видатковою накладною окремо.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 7 563 грн. 42 коп., за загальний період з 30.07.2019 по 04.06.2020. Нарахування здійснено за кожною видатковою накладною окремо.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що відповідач зобов"язаний надати транспорт для відвантаження партії продукції не пізніше 5 днів від дати отримання повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Враховуючи, що вся продукція за Специфікаціями № 13 від 20.03.2019, № 21 від 13.08.2019 була отримана відповідачем 29.07.2019 та 12.09.2019, а також умови поставки - FCA, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності повідомлень про готовність цієї продукції до відвантаження.

Беручи до уваги умови п. 3 Специфікації № 13 від 20.03.2019 та п. 4 Специфікації № 21 від 13.08.2019 до договору, а також те, що відповідач отримав продукцію 29.07.2019 і 12.09.2019, останній повинен був здійснити оплату поставленої продукції за видатковою накладною № -0441 від 29.07.2019 у строк до 05.08.2019 включно, за видатковою накладною № -0551 від 12.09.2019 - до 19.09.2019 включно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач частково розрахувався за поставлену позивачем продукцію за видатковою накладною № -0441 від 29.07.2019 у розмірі 82 280 грн. 00 коп., борг за цією накладною склав 55 720 грн. 00 коп. Видаткова накладна № -0551 від 12.09.2019 на суму 280 800 грн. 00 коп. не оплачена.

У зв"язку з цим загальний розмір заборгованості становить 336 520 грн. 00 коп. та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 306 790 грн. 40 коп., за загальний період з 30.07.2019 по 12.03.2020, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2. договору у разі невчасної оплати за договором покупець виплачує продавцеві штраф у розмірі 0,5% від неоплаченої суми погодженої партії продукції за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача штраф (0,5%) за загальний період з 30.07.2019 по 12.03.2020 у розмірі 306 790 грн. 40 коп.

При цьому формулювання штрафу " у розмірі 0,5% від неоплаченої суми погодженої партії продукції за кожен день прострочення платежу" за своєю правовою природою та методикою нарахування є пенею.

За розрахунком суду, пеня за загальний період з 06.08.2019 по 12.03.2020 складає 46 213 грн. 36 коп. та підлягає стягненню з відповідача. Нарахування здійснено на підставі подвійної облікової ставки НБУ, розмір пені за якою менше розміру пені, розрахованого на підставі 0,5%. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 563 грн. 42 коп., за загальний період з 30.07.2019 по 04.06.2020, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, 3% річних за загальний період з 06.08.2019 по 04.06.2020 складають 7 358 грн. 02 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 336 520 грн. 00 коп. - основного боргу, 46 213 грн. 36 коп. - пені, 7 358 грн. 02 коп. - 3% річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Нікопольський завод технологічного оснащення" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" про стягнення заборгованості в сумі 650 873 грн. 82 коп. за договором від 22.05.2018 № 145 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Тикви Григорія, 3 А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Нікопольський завод технологічного оснащення" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 56, ) 336 520 грн. 00 коп. (триста тридцять шість тисяч п"ятсот двадцять грн. 00 коп.) основного боргу, 46 213 грн. 36 коп. (сорок шість тисяч двісті тринадцять грн. 36 коп.) пені, 7 358 грн. 02 коп. (сім тисяч триста п"ятдесят вісім грн. 02 коп.) 3% річних та 5 851 грн. 37 коп. (п"ять тисяч вісімсот п"ятдесят одна грн. 37 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову Приватного акціонерного товариства "Нікопольський завод технологічного оснащення" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Січеславський машинобудівний завод" про стягнення пені у розмірі 260 577 грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 205 грн. 40 коп. відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 17.08.2020

Суддя І.А. Рудь