номер провадження справи 33/73/16-27/82/17-5/87/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.08.2020 Справа № 908/2322/16

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Авраменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. у справі № 908/2322/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, )

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, )

про стягнення 2 280 603,35 грн. пені, 218 468,73 грн. 3% річних, 231 494,76 грн. інфляційних втрат

Заінтересована особа Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, «Карат» промисловий майданчик, 5-А, оф. 507 (Бізнес Центр «Карат»)

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від органу виконання: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

07.08.2020 від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на адресу Господарського суду Запорізької області надійшла скарга на дії Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. у справі № 908/2322/16.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.08.2020 вказану скаргу було розподілено для розгляду судді Проскурякову К.В.

На підставі розпорядження №П-422/20 від 10.08.2020 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та вказану скаргу було розподілено для розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 11.08.2020 скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 19.08.2020.

13.08.2020 на електронну адресу суду від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою від 17.08.2020 в задоволенні клопотання відмовлено, оскільки час, в який має відбутися судове засідання, вже заброньовано по іншій справі.

В судове засідання 19.08.2020 представники сторін та органу виконання не з`явилися, позивач та відповідач про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини першої ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина друга ст. 342 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на належне повідомлення всіх учасників процесу про розгляд скарги, суд вирішив за доцільне розглянути скаргу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення скарги по суті, за відсутністю в судовому засіданні представників сторін та органу виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В обґрунтування скарги позивач (боржник) посилається на те, що представнику Боржника стало відомо, що виконавчий документ було пред`явлено на примусове виконання представником Стягувача - адвокатом Лебеденко Андрієм Олександровичем, повноваження якого (на думку Приватного виконавця) були посвідчені довіреністю від 20.12.2019. При цьому, в матеріалах виконавчого провадження № 62633249 відсутній ордер або договір про надання правової допомоги в межах виконавчого провадження. Також, в матеріалах виконавчого провадження № 62633249 відсутній витяг з договору, в якому зазначається повноваження адвоката як представника або обмеження його права на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження.

Зазначені обставини є порушенням Приватним виконавцем вимог ст. 4,16, 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо порушення Приватним виконавцем вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» п. 10 Розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень під час прийняття виконавчого документа скаржник зазначає, що в долученій до зави про відкриття виконавчого провадження довіреності зазначено, що Адвокат Лебеденко А. О. уповноважений представляти інтереси Стягувача у відносинах з органами державної виконавчої служби, для чого надаються наступні права, зокрема представляти інтереси Стягувача у виконавчому провадженні, подавати та відзивати виконавчі документи до стягнення.

Отже, зі змісту вищезазначеної довіреності вбачається, що представництво інтересів Стягувача, у виконавчому провадженні, в тому числі право на пред`явлення виконавчого документа на виконання, може бути реалізоване Адвокатом Лебеденко А. О. виключно у відносинах з органами державної виконавчої служби, оскільки довіреністю не надано право представляти інтереси Стягувача у відносинах з приватними виконавцями.

Враховуючи викладене, Приватний виконавець не мав права приймати на виконання Виконавчий документ від повіреної особи, якій довіреністю не надано право на представництво інтересів стягувача у відносинах з приватними виконавцями, а всі дії вчинені Приватним виконавцем після прийняття Виконавчого документу до виконання, в тому числі дії щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, дії по списанню та розподілу коштів з арештованого рахунку АТ «Укртрансгаз», с такими, що вчинені без належної на те правової підстави, отже підлягають визнанню неправомірними.

Відповідач (стягувач у виконавчому провадженні) у відзиві, що надійшов до суду 18.08.2020 зазначив, що повноваження представника Лебеденка А.О. у виконавчому провадженні зазначені у пункті 5 Довіреності, а саме: «представляти інтереси Товариства у виконавчому провадженні, подавати та відзивати виконавчі документи до стягнення».

Статус адвоката не забороняє Лебеденко А.О. бути представником юридичної особи та представляти інтереси останньої у виконавчому провадженні на підставі довіреності.

Нормами чинного законодавства не встановлено будь-яких обмежень для адвоката, що не дозволяють йому представляти юридичну особу на підставі довіреності.

Приватний виконавець заперечив проти задоволення скарги з аналогічних підстав, про що зазначено у відзиві, який надійшов на адресу суду 18.08.2020.

Дослідивши скаргу на дії державного виконавця та матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника з наступних підстав.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/2322/19 від 15.07.2020.

Постановою Приватного виконавця від 21.07.2020 стягнуто з АТ «Укртрансгаз» основну винагороду в розмірі 95082,00 грн (копія постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.07.2020 додається).

Того ж дня, Приватним виконавцем накладено арешт на кошти АТ «Укртрансгаз», які знаходяться на рахунках в банківських установах (постанова про арешт коштів боржника від 21.07.2020).

АТ «Укртрансгаз» вважає, дії Приватного виконавця по прийняттю на примусове виконання виконавчого документа, та подальше здійснення виконавчого провадження є такими, що суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», протиправними та незаконними, оскільки заяву про примусове виконання рішення суду підписано представником стягувача - адвокатом А.О. Лебеденко, проте всупереч приписам законодавства на підтвердження повноважень не надано ордеру та договору про надання правової допомоги. Натомість з довіреності вбачається надання Лебеденку А.О. повноважень представляти інтереси стягувача лише в органах державної виконавчої служби.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права та обов`язковості виконання рішень (ст. 2 Закону).

Статтею 18 даного Закону визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відповідно до ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Конституцією України, яка є Основним Законом України, визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129). Аналогічний припис міститься у ст.ст. 2, 326 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 р. № 16-пр/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішенні суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень п. 20 ч. 1 ст. 106, ч. 1 ст. 111-13 ГПК України у взаємозв`язку з положеннями п. 2, 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

У рішенні від 17 травня 2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування нашою державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Разом з тим, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (пункт 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жовнер проти України" № 56848/00).

Невиконання рішення суду на користь заявника або заявниці становить втручання в право на мирне володіння своїм майном, як це визначено у першому реченні п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (пункт 14 Рішення Європейського суду з прав людини справа "Шульга проти України").

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясіун`єне проти Литви", "Руйану проти Румунії", "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Шмалько проти України").

Ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V).

Частиною третьою статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Частиною четвертою статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Згідно до пункту 10 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень: «Повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами:

довіреністю фізичної особи;

довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо);

рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна;

ордером, до якого обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій; дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги або про надання правової допомоги.»

Абзацом другим частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Нормами чинного законодавства не встановлено будь-яких обмежень для адвоката, що не дозволяють йому представляти юридичну особу на підставі довіреності.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №62633249, наданих приватним виконавцем Канцедалом О.О., довіреність № Др-186-1219 від 20.12.2019, видана АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» Лебеденку А.О., підписана Головою правління АТ «Запоріжгаз» Мізік О.В., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 5 довіреності представнику АТ «Запоріжгаз» Лебеденку А.О. надано право: «Представляти інтереси Товариства у виконавчому провадженні, подавати та відзивати виконавчі документи до стягнення».

За приписами ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 22.04.2020 у справі №641/7824/18, «Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.».

АТ «Укртрансгаз» у скарзі не зазначило, які його права чи свободи порушені діями приватного виконавця при виконанні наказу №908/2322/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За викладених обставин, судом не вбачається підстав для задоволення скарги АТ «Укртрансгаз» на дії приватного виконавця виконавчого округу Киїівської області Канцедала О.О.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234, 235, 339, 340, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Канцедала Олександра Олександровича у справі № 908/2322/16 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 21.08.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 21.08.2020.

Суддя О.А. Топчій