ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/403/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників:

від позивача: Пучкова Л.А. (на підставі ордера);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Зоря" (67413, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Новоселівка);

про стягнення 359169,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 17.02.2020 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк"" вх. ГСОО №422/20 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Зоря", в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015р. у сумі 359169,26 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015р., в частині повної сплати розміру винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/403/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням проведення підготовчого засідання на 18.03.2020 року.

Ухвалою суду від 18.03.2020 року, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання було відкладено на 15.04.2020 року.

Ухвалою суду від 15.04.2019р., в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 27.04.2020 року.

У судовому засіданні 27.04.2020 року та 25.05.2020 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 25.05.2020 року та 17.06.2020 року відповідно.

У судовому засіданні від 17.06.2020 року, приймаючи до уваги неявку представників сторін та те, що спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом було оголошено перерву у розгляді справи №916/403/20 до 22.07.2020 року.

У судовому засіданні 22.07.2020 року судом, приймаючи до уваги нез`явлення представника відповідача та продовженням дії карантинних заходів, введених Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів"), спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом було оголошено перерву у розгляді справи до 05.08.2020 року.

У судовому засіданні 05.08.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 05.08.2020 року не з`явився, між тим, про розгляд справи повідомлявся про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином про що свідчить наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судових відправлень. Водночас, суд зазначає, що відповідачем не було висловлено свою позицію щодо суті, однак враховуючи, що відповідач був обізнаний про розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити таке:

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому господарський суд зазначає, що вирішення питання про відкладення розгляду справи відноситься до компетенції суду, та умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також порядок подання сторонами доказів встановлений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності повідомлення учасників справи про необхідність подання додаткових доказів, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про подання сторонами всіх доказів необхідних для розгляду справи по суті.

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 05.08.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 17.08.2020р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Зоря" (надалі - лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №DNH2LNI4013, відповідно до якого банк здійснює придбання у власність у ТОВ „Приват лізинг" юридична адреса якого:03191, м. Київ, Голосіївський район, вул. Ломоносова, буд. 54А, офіс 5, , (надалі - продавець), а потім передає лізингоодержувачу, а лізингоодержувач приймає від банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі - лізинг) майно відповідно до специфікації (надалі - додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору (надалі - майно).

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком №2 (п. 2.2 договору).

За умовами п. 2.4 договору, лізингоодержувач сплачує банку на рахунок, зазначений у п. 1.5 цього договору, без урахування авансу, зазначеного у п. 1.4 цього договору, згідно додатку №2, також винагороду за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі, згідно відповідної формули, складовими якої є: сума винагороди за користування майном, числове значення фінансової процентної ставки згідно цього договору (п. 2.3.2), базис днів у році для розрахунку процентів 360 днів, офіційний курс української гривні до євро/долару США на день розрахунку, порядковий номер дня розрахунків історії цього договору, різниця між сумою лізингу за договором та сумою погашення заборгованості за визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня „і", сума погашених процентів „Р" за визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня „і", офіційний курс гривні до євро/долара США на визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня „і", вхідне сальдо на день розрахунку. Винагорода за моніторинг операції фінансового лізингу майном розраховується на дату, передбачену п. 11.1 цього договору для остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором або у день повного фактичного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку дострокового повного погашення зобов`язань за цим договором подальший розрахунок винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу майном відбувається згідно із зазначеною формулою, де подальші обороти після повного погашення зобов`язань розглядаються як початкові, «п» та «i» отримують нові первинні значення. Сплата винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу майном здійснюється в українській гривні. Сума винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу майном сплачується у строк, зазначений у п. 11.1 цього договору, або у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу кредитом у зазначений термін винагорода вважається простроченою.

За умовами п. 11.1 строк дії цього договору з дати підписання цього договору до 25.12.2019 року. Зазначений строк може бути змінений згідно п.п.10.1-10.4.2 цього договору.

У додатку №2 до договору фінансового лізингу № DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року зазначено, що графік лізингових платежів складається з:

1.Графіку відшкодування вартості майна.

2.Винагороди за відкриття рахунку у розмірі та порядку сплати згідно п.2.3.1 договору.

3.Винагороди за користування майном у розмірі та порядку сплати згідно п.2.3.2 договору.

4. Винагороди за отримання майна у розмірі та порядку сплати згідно п.2.3.3 договору.

5.Винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі та порядку сплати згідно п.2.4 договору.

09.07.2015 року між сторонами у справі було складено акт прийому-передачі майна до договору фінансового лізингу №DNH2LNI4013, за яким банк передав, а лізингоодержувач прийняв у лізинг майно: зернозбиральний комбайн фірми CLAAS LEXION 670 №С6402302 вартістю 6260118,16 грн. з ПДВ та жатку V 7,5м №71621534 вартістю 988337,50 грн. з ПДВ.

На виконання умов договору фінансового лізингу від 02.07.2015 року №DNH2LNI4013 відповідачем перераховано банку грошові кошти щодо погашення лізингових платежів в повному обсязі та 17.10.2019 року достроково погасив суму лізингових платежів, а також відсоткової винагороди за отримане в лізинг майно, що підтверджено позивачем у своєму розрахунку та у відповідності до виписки по рахунку (а.с. 21-52).

Як стверджує позивач, у зв`язку з вищевикладеним, в силу положень п. 2.4 договору №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року, у відповідача виник обов`язок зі сплати винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу, розраховану станом на 17.10.2019 року.

При цьому, як стверджує позивач, з урахування здійсненої відповідачем часткової проплати 21.10.2019р. у розмірі 747139,13 грн., виходячи із суми винагороди 1106308,39 грн., розмір заборгованості ТОВ „Зоря" становить 359169,26 грн.

Отже, предметом даного позову є майнова вимога банку щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу за договором №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року.

Стаття 180 Господарського кодексу України передбачає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі укладений договір фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року.

Згідно зі статтею 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України „Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У відповідності до статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Так, суд зазначає, що за договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договору оренди та купівлі-продажу.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону України „Про фінансовий лізинг" встановлено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За приписами ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Верховний Суд у постанові від 11.06.2018 року у справі дійшов висновку, що застосована законодавцем конструкція «можуть включати», а не «можуть лише включати» чи «можуть включати виключно», як і зазначення в п. «г» даної норми загальної фрази «інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу», свідчить, що даний склад лізингових платежів становить приблизний характер і є загальним орієнтиром для сторін договору фінансового лізингу. Повний та чіткий склад лізингових платежів, з врахуванням наведених положень ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони договору визначають та погоджують вільно, самостійно та на власний розсуд безпосередньо в договорі.

Як вище встановлено судом, за умовами п. 2.4 договору, лізингоодержувач сплачує банку на рахунок, зазначений у п. 1.5 цього договору, без урахування авансу, зазначеного у п. 1.4 цього договору, згідно додатку №2, також винагороду за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі, згідно відповідної формули, складовими якої є: сума винагороди за користування майном, числове значення фінансової процентної ставки згідно цього договору (п. 2.3.2), базис днів у році для розрахунку процентів 360 днів, офіційний курс української гривні до євро/долару США на день розрахунку, порядковий номер дня розрахунків історії цього договору, різниця між сумою лізингу за договором та сумою погашення заборгованості за визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня „і", сума погашених процентів „Р" за визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня „і", офіційний курс гривні до євро/долара США на визначену дату, що відповідає порядковому номеру дня „і", вхідне сальдо на день розрахунку. Винагорода за моніторинг операції фінансового лізингу майном розраховується на дату, передбачену п. 11.1 цього договору для остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором або у день повного фактичного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку дострокового повного погашення зобов`язань за цим договором подальший розрахунок винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу майном відбувається згідно із зазначеною формулою, де подальші обороти після повного погашення зобов`язань розглядаються як початкові, «п» та «i» отримують нові первинні значення. Сплата винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу майном здійснюється в українській гривні. Сума винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу майном сплачується у строк, зазначений у п. 11.1 цього договору, або у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу кредитом у зазначений термін винагорода вважається простроченою.

Водночас, судом встановлено, що відповідач виконав умови п.1.2 договору фінансового лізингу від №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року та сплатив позивачеві лізингові платежі передбачені договором.

Разом з тим, у додатку №2 до договору фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року зазначено, що графік лізингових платежів складається з: 1.Графіку відшкодування вартості майна; 2.Винагороди за відкриття рахунку у розмірі та порядку сплати згідно п.2.3.1 договору; 3.Винагороди за користування майном у розмірі та порядку сплати згідно п.2.3.2 договору; 4. Винагороди за отримання майна у розмірі та порядку сплати згідно п.2.3.3 договору; 5.Винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі та порядку сплати згідно п.2.4 договору.

При цьому з наявних в матеріалах справи розрахунку винагороди та виписок банку за 01.01.2000р. по 14.01.2020р. (а.с.21-52), з яких вбачається, що розмір заборгованості зі сплати винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової проплати у загальному розмірі 747139,13 грн., становить 359169,26 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, в порушення вимог ст.ст.73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем до суду не надано доказів, підтверджуючих сплату грошових коштів у розмірі 359169,26 грн.

Отже, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі та порядку згідно п.2.4 договору фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів відсутності боргу або контррозрахунку стягуваної суми, що дає суду підстави вирішувати спір за наявними письмовими доказами.

Суд, перевірив наданий позивачем розрахунок на предмет правильності та законності заявленого до стягнення розміру винагороди, вважає його вірним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому судом враховано, що кожна складова формули розрахунку винагороди визначена та розшифрована безпосередньо у пункті 2.4 договору фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року, а саме не сплатив у повному обсязі винагороду за моніторинг операції фінансового лізингу розраховану станом на 17.10.2019 року.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача заборгованість з винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу на підставі п.2.4 договору фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року в сумі 359169,26 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" та стягнення з відповідача заборгованості зі сплати винагороди за моніторинг операції фінансового лізингу у розмірі 359169,26 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5387,54 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Зоря" (67413, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Новоселівка; ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800; ) 359169/триста п`ятдесят дев`ять тисяч сто шістдесят дев`ять /грн. 26 коп. заборгованість за договором фінансового лізингу №DNH2LNI4013 від 02.07.2015 року та 5387/п`ять тисяч триста вісімдесят сім/грн. 54 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 17 серпня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська