РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2020Справа № 910/2163/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО"

про стягнення 943 753,70 грн

за участю представників:

від позивача : Балда-Денисюк Л.М.

від відповідача : не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" про стягнення 1142558,74 грн, з яких: 976783,17 грн - заборгованість за надання послуг з розподілу електричної енергії місцевими електромережами, 140255,35 грн - пеня, 14328,73 грн - 3%річних, 11191,49 грн - інфляційне нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №417 електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 29.12.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.02.2020 залишив без руху позовну заяву Відкритого акціонерного товариства "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО".

02.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні позову.

Враховуючи те, що позовна заява, з урахуванням усунених недоліків, відповідає вимогам, викладеним у ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.03.2020.

19.03.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211 та на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19", судові засідання, які призначені на 24.03.2020, знято з розгляду.

27.03.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

03.04.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що заборгованість виникла у зв`язку із несвоєчасною сплатою кінцевими споживачами електричної енергії. Окрім того, відповідач звертає увагу, що договір має дискримінаційний характер та обтяжливі умови для відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 суд призначив підготовче засідання у справі №910/2163/20 на 05.05.2020.

04.05.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив.

У підготовче засідання 05.05.2020 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2020 суд закрив підготовче провадження у справі № 910/2163/20 та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.05.2020.

25.05.2020 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання з розгляду справи по суті 26.05.2020 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 суд відклав розгляд справи по суті № 910/2163/20 на 24.06.2020.

27.05.2020 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 24.06.2020 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання Відкритого акціонерного товариства "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні 24.06.2020 в режимі відеоконференції.

03.06.2020 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 24.06.2020 в режимі відеоконференції.

Господарський суду міста Києва листом від 05.06.2020 повідомив позивача про розгляд 03.06.2020 аналогічної заяви представника позивача про проведення судового засідання 24.06.2020 в режимі відеоконференції.

22.06.2020 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.06.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання з розгляду справи по суті 24.06.2020 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача та відклав розгляд справи по суті № 910/2163/20 на 22.07.2020.

21.07.2020 через електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача та відклав розгляд справи по суті № 910/2163/20 на 18.08.2020.

У судове засідання 18.08.2020 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи по суті не подав, про розгляд справи відповідач був належним чином повідомлений ухвалою суду від 22.07.2020.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 18.08.2020 представник позивача надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 18.08.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 між Відкритим акціонерним товариством "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО" (надалі - позивач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (надалі - відповідач) укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії №417 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам постачальника як послуги Оператора системи. Укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Постачальника до умов цього договору.

Пунктами 2.1.14 та 2.1.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі також - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ) передбачено, що оператор системи не має права відмовити електропостачальнику, який звертається щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності відповідного оператора системи. Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

Відкрите акціонерне товариство "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО" отримало заяву-приєднання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" від 19.12.2018 до договору.

Умови договору є однаковими для всіх електропостачальників та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що на підставі договору Оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ Постачальника до мереж Оператора системи з метою реалізації Постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи.

Відповідно до п. 2.2. договору, постачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 цього договору та інших послуг Оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 2 до цього договору.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна договору складає вартість послуг з розподілу за сукупністю споживачів балансуючи групи постачальника.

Розділом 3 договору передбачено, що розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць; при цьому, оплата послуг з розподілу здійснюється Постачальником у формі попередньої оплати згідно додатку 2 «Порядок розрахунків».

У п. 4.2 договору визначені обов`язки постачальника, а саме: виконувати умови цього договору; здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього договору.

Договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання (п. 9.1 договору).

Звертаючись до суду із вказаним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у липні-жовтні 2019 року надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 976 783,17 грн, у зв`язку з тим, що відповідач наданих позивачем послуг не оплатив, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 976 783,17 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії у липні-жовтні 2019, а також пені у розмірі 140255,35, 3% річних у розмірі 14 328,73 грн, інфляційні нарахування у розмірі 11 191,49 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, між сторонами був укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №417 від 29.12.2018, за умовами якого договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи вище зазначені положення та враховуючи про відсутність доказів на підтвердження того, що спірний договір був визнаний недійсним у встановленому законом порядку, з урахуванням положень ст. 204 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що договір №417 від 29.12.2018 є чинним, а тому суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності положень договору вимогам законодавства.

Окрім того, суд зазначає, що пунктом 2.1.15 Правил датою початку дії договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору, а тому договір є публічним та не підписується сторонами, а приєднання до його умов здійснюється на підставі поданої заяви-приєднання.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у липні - жовтні 2019 року позивачем надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 976 783,17 грн, що підтверджується актами приймання-здачі наданих послуг: №01100-00133 від 31.07.2019 на суму 562 225,01 грн, № 01100-00159 від 31.08.2019 на суму 199800,13, №01100-00189 від 30.09.2019 на суму 210330,32, №01100-0216 від 31.10.2019 на суму 4 427,71 грн, які підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу 976 783,17 грн за липень-жовтень 2019 року.

У відповідності до приписів ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказав, що несвоєчасне проведення розрахунків споживачів привело до значної заборгованості відповідача перед позивачем.

Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки договір №417 від 29.12.2018 укладений саме з ДПЗД «Укрінтеренерго», на якого покладений обов`язок сплати вартості наданих послуг, а тому наявність заборгованості у споживачів відповідача не звільняє останнього від передбаченої законом відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Також, відповідач посилався на існування особливого порядку розрахунків, як на підставу звільнення ДПЗД «Укрінтеренерго» від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Так, 18.01.2019 НКРЕКП були внесені зміни до Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників універсальних послуг, постачальника «останньої надії» та операторів систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №700 від 13.06.2013, відповідно до яких з метою погашення заборгованості перед оптовим постачальником, оплата електричної енергії такому постачальнику повинна здійснюватись у 100% розмірі. Тобто, усі кошти, що сплачують споживачі «останньої надії» (у тому числі які мають заборгованість) спрямовуються, у першу чергу, на оплату електричної енергії постачальнику, а потім - на оплату послуг з її розподілу.

Проте, вказана обставина - особливий алгоритм розрахунків, що викликаний умовами функціонування галузі, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання договірних зобов`язань та не обумовлена сторонами в укладеному між ними договорі.

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 976 783,17 грн.

У зв`язку із простроченням оплати позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 140 255,35, 3% річних у розмірі 14 328,73 грн, інфляційні нарахування у розмірі 11 191,49 грн.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За внесення платежів передбачених договором, з порушення терміні, визначених порядком розрахунків, постачальник відшкодовує оператору системи пеню у розмірі 0,2% за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком (п. 6.6. договору).

Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача є пеня у загальному розмірі 140 225,35 грн, у зв`язку із чим, суд задовольняє позовні вимоги у цій частині повністю.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 14 328,73 грн, судом встановлено, що вірною сума 3% річних є 14 237,89 грн, а тому в цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втрат позивача у розмірі 11 191,49 грн є арифметично вірним, а тому підлягає задоволенню повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд частково задовольняє позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО" до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (04080, м. Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 85, ідентифікаційний код 19480600) на користь Відкритого акціонерного товариства "ТЕРНОПІЛЬОБЛЕНЕРГО" (46010, Тернопільська обл., місто Тернопіль, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИЧНА, будинок 2, ідентифікаційний код 00130725) заборгованість у сумі 976 783,17 грн, пеню у сумі 140 225,35 грн, 3% річних у сумі 14 237,89 грн, інфляційні втрати у сумі 11191,49 грн та судовий збір у сумі 17 137,01 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.08.2020.

Суддя О.В. Гулевець