ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" серпня 2020 р. Справа № 911/1739/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", 84306, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарвейс", 08140, Київська область, Києво-Святошинський район, село Шевченкове, вулиця Шевченка, будинок 162 А

про визнання договору поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 недійсним

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г.Байдрелова

за участю представників згідно з протоколом судового засідання

суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарвейс" про визнання договору поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що укладений між сторонами договір поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 є фіктивним, а тому має бути визнаний недійсним на підставі статті 234 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Від позивача 07.07.2020 надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме товарно-транспортних накладних.

Від відповідача 16.07.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо недійсності оспорюваного правочину, зазначає, що сторонами в договорі поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 було узгоджено всіх істотних умов господарського договору, відповідачем належним чином виконано обов`язки за вказаним договором в частині поставки товару, а позивачем на підтвердження отримання товару підписані видаткові накладні і прибуткові ордери та було здійснено оплату за товар. Також відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Ухвалою суду від 16.07.2020 закрито підготовче провадження у справі № 911/1739/20 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

На електронну адресу суду 14.08.2020 від позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи, судове засідання якої призначено на 17.08.2020, без участі їх представників.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (частина перша статті 202 Господарського процесуального кодексу).

В судовому засідання 17.08.2020 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сарвейс" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" (Покупець) 02.12.2019 було укладено договір поставки № 0212/2019, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договору вартість товару визначається в Специфікаціях до цього договору; загальна сума договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі відомостей Специфікацій до даного договору, та може змінюватись у зв`язку із зміною рівня цін та об`ємів поставок.

Умовами поставки товару визначено, що:

- поставки товару здійснюються партіями відповідно до Специфікацій та в термін до 31 грудня 2019 року (пункт 3.1);

- умови та базис поставки визначаються відповідно ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року та зазначаються у Специфікаціях (пункт 3.2);

- датою поставки вважається дата укладення сторонами видаткової накладної на товар (пункт 3.3);

- право власності на товар переходить до Покупця в момент оформлення видаткової накладної (пункт 3.5);

- поставка вважається виконаною, якщо разом із товаром Постачальник надав всі товаросупровідні документи, передбачені Специфікаціями до цього договору (пункт 3.6).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що якість товару, що поставляється, має відповідати ДСТУ, ГСТУ, ТУ, СТП, СТТУ, іншим технічним вимогам, , іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам, зазначеним у специфікаціях і підтверджується сертифікатами якості (або технічними паспортами) підприємства-виробника, які надаються Покупцю разом з товаром.

Відповідно до пункту 6.6 Договору Постачальник зобов`язаний на дату виникнення податкових зобов`язань скласти та зареєструвати податкову накладну/розрахунок коригування у відповідності з дійсним законодавством.

Якщо податкова накладна/розрахунок коригування не буде зареєстрована в ЄРПН, у строки передбачені дійсним законодавством, вартість товару (робіт, послуг) зменшується на 20% від бази оподаткування (не зареєстрованої податкової накладної/розрахунку коригування), визначеної за правилами статті 188 Податкового кодексу України, про що Покупець направляє Постачальнику лист-повідомлення про зміну вартості товару (робіт, послуг) з повідомленням про вручення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Дія договору подовжується шляхом підписання додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною цього договору (пункт 11.1 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 10.01.2020 до Договору поставки сторони погодили внести зміни у розділ реквізитів сторін, виклавши реквізити Постачальника в новій редакції. Всі інші умови Договору залишаються без змін.

На підставі укладеного договору між сторонами було підписано наступні Специфікації: № 1 від 02.12.2019 на суму 1770924,20 грн; № 2 від 02.12.2019 на суму 1828049,75 грн; № 3 від 02.12.2019 на суму 1975491,53 грн; № 4 від 02.12.2019 на суму 1720224,13 грн; № 5 від 02.12.2019 на суму 1736602,05 грн; № 6 від 02.12.2019 на суму 1948790,42 грн; № 7 від 02.12.2019 на суму 1864273,80 грн; № 8 від 02.12.2019 на суму 1934505,40 грн; № 9 від 02.12.2019 на суму 1957187,47 грн; № 10 від 02.12.2019 на суму 1987201,43 грн; № 11 від 02.12.2019 на суму 2141434,86 грн; № 12 від 02.12.2019 на суму 2092778,17 грн; № 13 від 02.12.2019 на суму 1932090,97 грн; № 14 від 02.12.2019 на суму 1839703,33 грн; № 15 від 02.12.2019 на суму 2099746,29 грн; № 16 від 02.12.2019 на суму 1973 282,64 грн; № 17 від 02.12.2019 на суму 1950201,69 грн; № 18 від 02.12.2019 на суму 1982444,28 грн; № 19 від 02.12.2019 на суму 2057476,55 грн; № 20 від 02.12.2019 на суму 1993435,25 грн; № 21 від 02.12.2019 на суму 2075297,81 грн; № 22 від 02.12.2019 на суму 1934944,29 грн; № 23 від 02.12.2019 на суму 1994533,71 грн; № 24 від 02.12.2019 на суму 1884635,68 грн; № 25 від 02.12.2019 на суму 1925723,55 грн; № 26 від 02.12.2019 на суму 2077224,19 грн; № 27 від 02.12.2019 на суму 1892329,36 грн; № 28 від 02.12.2019 на суму 1942664,88 грн; № 29 від 02.12.2019 на суму 2020226,63 грн; № 30 від 02.12.2019 на суму 2052875,00 грн; № 31 від 02.12.2019 на суму 2075297,81 грн; № 32 від 02.12.2019 на суму 2093138,59 грн; № 33 від 02.12.2019 на суму 2055985,31 грн; № 34 від 02.12.2019 на суму 1985733,46 грн; № 35 від 02.12.2019 на суму 2052711,49 грн; № 36 від 02.12.2019 на суму 1950356,18 грн; № 37 від 02.12.2019 на суму 2056089,82 грн; № 38 від 02.12.2019 на суму 1939030,27 грн; № 39 від 02.12.2019 на суму 1988477,10 грн; № 40 від 02.12.2019 на суму 2056586,36 грн; № 41 від 02.12.2019 на суму 1924882,57 грн; № 42 від 02.12.2019 на суму 1904819,19 грн; № 43 від 02.12.2019 на суму 1979426,11 грн; № 44 від 02.12.2019 на суму 1871780,70 грн; № 45 від 02.12.2019 на суму 1869798,39 грн; № 46 від 02.12.2019 на суму 1954465,64 грн; № 47 від 02.12.2019 на суму 2053617,96 грн; № 48 від 02.12.2019 на суму 1929616,80 грн; № 49 від 02.12.2019 на суму 2032752,47 грн; № 50 від 02.12.2019 на суму 1889604,15 грн; № 51 від 02.12.2019 на суму 1972938,55 грн; № 52 від 02.12.2019 на суму 1972938,55 грн; № 53 від 02.12.2019 на суму 1925242,99 грн; № 54 від 02.12.2019 на суму 2039075,61 грн; № 55 від 02.12.2019 на суму 1817177,09 грн; № 56 від 02.12.2019 на суму 1830417,16 грн; № 57 від 02.12.2019 на суму 2056707,78 грн; № 58 від 02.12.2019 на суму 1886385,71 грн; № 59 від 02.12.2019 на суму 1996335,81 грн; № 60 від 02.12.2019 на суму 1951343,40 грн; № 61 від 02.12.2019 на суму 2084068,02 грн; № 62 від 02.12.2019 на суму 1918334,94 грн; № 63 від 02.12.2019 на суму 2012734,92 грн; № 64 від 02.12.2019 на суму 1915626,60 грн; № 65 від 02.12.2019 на суму 1812920,99 грн; № 66 від 02.12.2019 на суму 1860290,21 грн; № 67 від 02.12.2019 на суму 2038659,10 грн; № 68 від 02.12.2019 на суму 1943023,70 грн; № 69 від 02.12.2019 на суму 1915301,40 грн; № 70 від 02.12.2019 на суму 1907131,89 грн; № 71 від 02.12.2019 на суму 1939389,47 грн; № 72 від 02.12.2019 на суму 1980537,41 грн; № 73 від 02.12.2019 на суму 1869402,90 грн; № 74 від 02.12.2019 на суму 1974827,55 грн (копії містяться в матеріалах справи).

На виконання умов договору поставки та вищезазначених специфікацій відповідачем було поставлено товар (листковий прокат, труби), а позивачем прийнято та здійснено оплату товару, в асортименті, кількості, якості та за ціною, зазначеною в специфікаціях.

На підтвердження вказаних обставин позивачем додано до матеріалів справи видаткові накладні та прибуткові ордери (т. 1, а. с. 108-254); платіжні доручення про оплату товару згідно договору поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 (т. 1, а. с. 255-260); акт звіряння взаєморозрахунків за період з 01.12.2019 по 03.06.2020 (т. 1, а. с. 261-263); товарно-транспортні накладні з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора) і вантажоодержувача (т. 2, а. с. 19-250, т. 3, а. с. 1-250, т. 4, а. с. 1-21).

Відповідач у відзиві визнає та не оспорює факт оплати позивачем отриманого товару.

Матеріали свідчать про те, що у сторін відсутні будь-які зауваження щодо виконання умов Договору в частині поставки та оплати товару.

З тверджень позивача, викладених у позовній заяві вбачається, що останнім від Головного управління ДПС у Донецькій області було отримано інформацію про те, що з`ясовано документальне оформлення господарської операції за відсутності факту її реального здійснення, оскільки відсутнє реальне джерело походження ідентифікованих товарів та послуг, а відтак неможливий їх рух та виконання за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до платника податків ПрАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування" та наступного за ним платника податків.

Посилаючись на інформацію щодо неможливості підтвердження реального факту придбання товару, що ставить під сумнів реальність здійснення операцій між ПрАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування" та ТОВ "Сарвейс", позивач просить суд визнати договір поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 недійсним з підстав його фіктивності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вимогами статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вимогами стастті 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Суд погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві, щодо того, що розділом 1 договору поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 сторонами було узгоджено предмет договору, у розділі 2 - ціну на товар, у розділі 11 - строк дії договору, при цьому найменування, кількість, одиниці виміру, вартість, строки поставки та оплати товару сторонами врегульовано у підписаних до договору поставки специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Тобто, сторонами в договорі поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 було узгоджено істотні умови господарського договору.

Згідно до вимог статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, згідно з поданими до справи матеріалами позивачем за договором поставки № 0212/2019 від 02.12.2019 приймався товар від відповідача, що підтверджує фактичність виконання договору.

Зазначене підтверджується переліченими вище специфікаціями, підписаними позивачем видатковими накладними від 16.12.2019, 17.12.2019, 18.12.2019, 19.12.2019, 20.12.2019, 21.12.2019, 23.12.2019, 24.12.2019, 26.12.2019, 27.12.2019,28.12.2019, прибутковими ордерами, ТТН, платіжними дорученнями № 852857532 та № 852553282 від 10.01.2020, № 859999597 від 06.03.2020, № 859997309 від 24.03.2020, № 859994536 від 25.03.2020 та № 85956390 від 27.03.2020.

Зазначені документи відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність" є первинним документами, підставою для бухгалтерського обліку та відповідно до приписів статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України приймаються в судом в якості належних та допустимих доказів по справі.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що сторонами виконувались свої зобов`язання за укладеним договором поставки № 0212/2019 від 02.12.2019.

Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вимогами статті 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинене фіктивно, закон вимагає наявність таких умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 909/330/16.

Таким чином, позивач в силу викладеного зобов`язаний довести за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт порушення спірним правочином його (позивача) прав та/або охоронюваних законом інтересів, а також наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Оскільки сторонами при укладанні договору поставки було досягнуто всіх істотних умов договору, договір виконаний з боку як позивача, так і відповідача, а обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не є безумовною підставою, передбаченою законом для визнання договору недійсним, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статями 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 27.08.2020