ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1372/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Гомі А.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом керівника Фастівської місцевої прокуратури, м. Фастів Київської області, в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, м. Київ,

до відповідачів: 1) Головного управління Держгеокадастру у Київській

області, м. Київ,

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Сіпан», с. Дорогинка

Фастівського району Київської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: 1) ОСОБА_1 , смт. Борова Фастівського району,

2) ОСОБА_2 , смт. Борова Фастівського району,

3) ОСОБА_3 , м. Київ,

4) ОСОБА_4 , м. Київ,

про скасування державної реєстрації права власності та витребування

земельних ділянок

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

прокурор : Івашин О.Є., службове посвідчення №055461

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Хаврошин М.С., адвокат, довіреність №4 від 12.03.2020;

Рожнов О.М., адвокат, довіреність від 06.07.2020;

від третіх осіб: не з`явились;

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Фастівської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, м. Київ (далі по тексту - КОДА) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, м. Київ (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Київській області) та товариства з обмеженою відповідальністю «Сіпан», с. Дорогинка Фастівського району (далі - ТОВ «Сіпан», у якому просив суд:

1) визнати недійсними накази ГУ Держгеокадастру у Київській області від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017299 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,6306 га з кадастровим номером :03:001:0047 для ведення особистого селянського господарства та від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017298 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером :03:001:0040 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області;

2) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "Сіпан" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0039 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області;

3) витребувати на користь держави в особі Київської ОДА із незаконного володіння ТОВ «Сіпан» земельні ділянки загальною площею 3,6306 га з кадастровими номерами :03:001:0040, :03:001:0047 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області.

Позов обґрунтований тим, що оспорюваними наказами ГУ Держгеокадастру у Київській області громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було передано у власність земельні ділянки відповідно площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047 та площею 2,00 га кадастровий номер :03:001:0040 для ведення особистого селянського господарства. Вказані земельні ділянки за договорами купівлі-продажу від 16.10.2014 були відчужені ОСОБА_3 , яка за договором купівлі-продажу від 10.03.2015 продала земельні ділянки ОСОБА_5 .

ОСОБА_4. продав земельні ділянки за договором купівлі-продажу від 10.11.2016 відповідачу ТОВ «Сіпан».

Товариством «Сіпан» було об`єднано земельні ділянки та 26.05.2017 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 324983300:02:003:0037 площею 3,6306 га.

В наступному за договором купівлі-продажу від 07.02.2019, укладеним з громадянином ОСОБА_6 , товариство «Сіпан» набуло у власність сусідню земельну ділянку кадастровий номер 324983300:02:003:0038 площею 0,8426 га.

Товариством «Сіпан» було об`єднано земельні ділянки кадастровий номер 324983300:02:003:0038 площею 0,8426 га та номер 324983300:02:003:0037 площею 3,6306 га, та 10.05.2019 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 324983300:02:003:0039 площею 4,4732 га.

Разом із тим, відповідно до висновку КДП «Київгеоінформатика» від 30.10.2017, земельна ділянка кадастровий номер 324983300:02:003:0037 площею 3,6306 га, утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0040, :03:001:0047, повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 25-метрову прибережну смугу річки Унава та 100-метрову захисну смугу озера.

За таких обставин на підставі ст.ст. 4,6 79, 88 Водного Кодексу України, ст. 58, 84 Земельного кодексу України прокурор робить висновок про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, а лише у користування на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ст. 59 ЗК України, ст. 85 ВК України).

Прокурор твердить, що жоден орган державної влади чи місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність 3,6306 га земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства.

В силу частини 4 ст. 122 ЗК України до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів належить передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Відповідно до частини 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою та восьмою цієї статті, тому здійснення повноважень власника від імені держави щодо спірних земельних ділянок належить до компетенції позивача Київської ОДА.

Крім того, прокурор твердить, що надаючи вказані землі водного фонду у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, ГУ Держгеокадастру у Київській області порушило порядок віднесення земель до тієї чи іншої категорії та порядок зміни цільового призначення, що в порядку ст. 21 ЗК України є підставою для визнання недійсними рішень органу державної влади про надання (передачу) земельних ділянок громадянам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Прокурор твердить, що під час відведення земельних ділянок у власність всупереч ст.ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не проводилась державна експертиза землевпорядної документації.

Обґрунтовуючи вимогу про витребування земельних ділянок, прокурор посилається на те, що відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України розпорядником зазначених земельних ділянок є Київська обласна державна адміністрація.

У зв`язку із тим, що земельні ділянки вибули з володіння власника на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Київської області щодо передачі земельних ділянок громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну власність за рахунок земель водного фонду - прибережної смуги річки Унава для введення особистого селянського господарства, тобто безвідплатно від органу державної влади, держава в особі Київської обласної державної адміністрації на теперішній час позбавлена можливості у передбачений законом спосіб розпоряджатись зазначеними земельними ділянками.

Земельні ділянки вибули з володіння держави безкоштовно в порядку безоплатної приватизації, відтак відповідно до ст. 387 ЦК України можуть бути за будь-яких обставин витребувані від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Також прокурор твердить, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право звернутися до суду на підставі ст. 388 ЦК України про витребування цього майна з незаконного володіння набувача, а не з позовом про визнання договору недійсним.

Прокурор твердить, що строк позовної давності у справі порушено з поважних причин, оскільки Київській ОДА, яка відповідно до закону є розпорядником спірних земельних ділянок, про порушення інтересів держави, а саме про видачу ГУ Держгеокадастру оскаржуваних наказів, відомо не було. Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2018 році за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій та опрацювання Публічної кадастрової карти.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.06.2019 у справі № 911/1372/19 (суддя Антонова В.М.) відмовлено у відкритті провадження у справі та повернуто заявнику позовні матеріали за позовом керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Сіпан» про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації та витребування земельних ділянок.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 у справі №911/1372/19 апеляційну скаргу керівника Фастівської місцевої прокуратури на ухвалу господарського суду Київської області від 05.06.2019 у справі № 911/1372/19 задоволено частково. Ухвалу господарського суду Київської області від 05.06.2019 у справі №911/1372/19 скасовано в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами 2) про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:0039 для ведення особистого селянського господарства та 3) про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації із незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Сіпан» земельних ділянок загальною площею 3,6306 га з кадастровими номерами :03:001:0040, :03:001:0047 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області.

В іншій частині ухвалу господарського суду Київської області від 05.06.2019 у справі № 911/1372/19 залишено без змін.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 для розгляду матеріалів позовної заяви в межах справи № 911/1372/19 визначено суддю Конюх О.В.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги керівника Фастівської місцевої прокуратури справа повернута до господарського суду Київської області для продовження розгляду на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі за другою та третьою позовними вимогами прокурора.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2020 судом відкладено вирішення питання про відкриття провадження у справі № 911/1372/19 до подання керівником Фастівської місцевої прокуратури оригіналу позовної заяви з додатками, яка в матеріалах справи була відсутня.

29.01.2020 від керівника Фастівської місцевої прокуратури до господарського суду Київської області надійшла позовна заява від 24.05.2019 № 11-39-2651 вих19 з додатками.

Ухвалою суду від 03.02.2020 позовну заяву від 24.05.2019 № 11-39-2651вих19 керівника Фастівської місцевої прокуратури залишено без руху. Зобов`язано керівника Фастівської місцевої прокуратури усунути недоліки позовної заяви від 24.05.2019 №11-39-2651 вих19, в строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14.02.2020 від керівника Фастівської місцевої прокуратури до господарського суду Київської області надійшов супровідний лист від 14.02.2020 № 38-65-1073вих-20 разом із додатковими доказами на виконання ухвали від 03.02.2020.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1372/19 в частині вимог:

про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0039 та

витребування з незаконного володіння ТОВ «Сіпан» земельних ділянок загальною площею 3,6306 га із кадастровими номерами :03:001:0040, :03:001:0047 на користь держави в особі Київської ОДА,

постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 16.03.2020, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи наявність порушення інтересів держави та необхідність їх захисту прокуратурою, прокурор посилається на те, що вибуття у приватну власність земельних ділянок водного фонду з порушенням земельного, водного законодавства, незаконна зміна їх цільового призначення порушує права та інтереси держави на розпорядження, володіння і користування спірними земельними ділянками, а їх використання не за цільовим призначенням ставить під загрозу збереження об`єкту водного фонду.

Фастівською місцевою прокуратурою під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено факт порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області вимог Конституції України, Цивільного та Земельного кодексів України при передачі із державної у приватну власність земельних ділянок площею 1,6306 га з кадастровим номером :03:001:0047 та площею 2,0 га з кадастровим номером :03:001:0040.

Так, за результатами аналізу додержання вимог земельного законодавства на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області Фастівською місцевою прокуратурою виявлені порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, держава, втручаючись у право приватних осіб на мирне володіння відповідними земельними ділянками, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст. ст. 18, 19, п. "а" ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України) (п. 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 № 183/1617/16, п. 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, п.117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Звернення прокурора з вимогою про витребування земельних ділянок із володіння приватної особи спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання - розпорядження землями водного фонду, передачі у власність громадянам земельних ділянок водного фонду із державного власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. Суспільний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землі водного фонду, захист такого права шляхом повернення в державну власність земель лісогосподарського призначення, що незаконно вибули з такої власності.

Київська обласна державна адміністрація до теперішнього часу жодних заходів щодо захисту порушених інтересів держави, у тому числі претензійно-позовного характеру, спрямованих на повернення землі до державної власності, не вживала. Як вбачається з листа Київської обласної державної адміністрації від 26.04.2019 № 01-1-25/1420, останній не має можливості звернутись до суду з позовними вимогами, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, враховуючи необізнаність про наявні факти порушень, а також те, що Київська ОДА з 2008 року і по теперішній час не наділена повноваженнями щодо виявлення порушень під час відведення у приватну власність на території області земель водного фонду, виявлені прокуратурою порущення на даний час залишаються не усунутими.

Вказані обставини стали підставою для представництва прокурором в суді законних інтересів держави відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 звернула увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначила, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Враховуючи нездійснення Київською обласною державною адміністрацією заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави, а також визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор, у межах своїх повноважень, мав право звернутися до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, інтереси держави мають чітке формулювання та вмотивовані у позовній заяві, поданій прокурором.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю реалізується виключно відповідно до закону.

Аналогічні права на землі та порядок розпорядження ними закріплені в ст. 324 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 317 і 319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею.

Приписами статті 326 Цивільного кодексу України визначено, що від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній власності спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо скасування рішень з питань розпорядження земельними ділянками, прийнятих у порушення чинного законодавства, витребування на користь держави із чужого володіння таких земель.

Відповідно до частини 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відтак, суд встановив, що прокурором належно обгрунтовано підстави представництва інтересів держави та вірно визначено позивача - орган, який уповноважений здійснювати функції держави у спірних відносинах.

10.03.2020 від Київської ОДА до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення, у яких позивач позовні вимоги прокурора вважає обґрунтованими та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Так, позивач зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було допущено порушення багатьох вимог земельного законодавства та Водного кодексу України, з перевищенням наданих останньому законом повноважень та без зміни цільового призначення земельної ділянки.

Позивач твердить, що накази про надання у власність земель водного фонду видані ГУ Держгеокадастру у Київській області поза межами законних повноважень, оскільки як на момент відведення, так і на даний час, розпорядником даних земель є Київська ОДА, а не ГУ Держгеокадастру у Київській області. Київською ОДА не приймалось рішень (розпоряджень) щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок із земель водного фонду до земель сільськогосподарського призначення. Передача у приватну власність земель прибережних захисних смуг взагалі законом не передбачена.

Щодо позовної давності у справі позивач твердить, що йому стало відомо про дане порушення вимог земельного та водного законодавства лише у 2019 році за результатом розгляду листа Фастівської місцевої прокуратури Київської області від 18.04.2019 №11-39-1761вих18.

10.03.2020 від ТОВ «Сіпан» до господарського суду Київської області надійшов відзив на позов, у якому відповідач вважає позовні вимоги прокурора безпідставними та необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень проти позову ТОВ «Сіпан» стверджує, що спірні земельні ділянки були набуті у власність останнім на підставі укладених з гр. ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 09.11.2016 №№ 75-К/16, 77-К/16, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстровані у реєстрі за № 5229 та № 5236 відповідно. При цьому, жодних відомостей про належність спірних земельних ділянок до складу земель водного фонду та/чи розміщення на них прибережної захисної смуги, витягів з Державного земельного кадастру, які є офіційними документами, виданими територіальними органами Держгеокадастру, матеріали справи не містять.

Доказів того, що прибережні захисні смуги у відповідності до вимог ст.ст. 9, 88 Водного кодексу України, ст. 47 Закону України «Про землеустрій» були встановлені рішенням відповідної районної ради за окремими затвердженими проектами землеустрою, матеріали справи також не містять.

Єдиний документ, яким прокурор обґрунтовує свої вимоги, є відповідь КДП «Київгеоінформатика» від 30.10.2017 № 01-01/525 та додані до неї планово-картографічні матеріали, не містять відомостей про повноваження та кваліфікацію особи, яка їх виконала, відтак не є належними та допустимими доказами у справі.

При цьому твердження прокурора у позовній заяві про повне накладення спірних земельних ділянок на прибережно-захисні смуги спростовується цим же висновком, у якому вказано про часткове накладення.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0039, відповідач 2 зазначає, що право власності на вказану земельну ділянку набуто ТОВ «Сіпан» в законному порядку в результаті об`єднання двох ділянок, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і підтверджується відповідним витягом. При цьому позовна заява прокурора взагалі не містить ні фактичних, ні правових підстав вимоги про скасування права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:0039.

Щодо вимоги про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації із незаконного володіння ТОВ «Сіпан» земельних ділянок загальною площею 3,6306 га з кадастровим номерами :02:003:0040 та :02:003:0047, відповідач 2 - ТОВ «Сіпан» твердить, що останній набув право власності на зазначені земельні ділянки у встановленому чинним законодавством порядку на підставі договорів купівлі-продажу, які укладені з фізичною особою ОСОБА_4 , дієздатність якого була перевірена при нотаріальному посвідченні вказаних договорів та зміст яких відповідає вимогам чинного законодавства, відповідно відсутні будь-які підстави для тверджень про незаконність чи безпідставність набуття ТОВ «Сіпан» права власності на вказані земельні ділянки.

16.03.2020 від Київської обласної державної адміністрації до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 16.03.2020 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме доказів направлення копій пояснень іншим учасникам справи.

16.03.2020 від Головного управління Держгеокадастру у Київській області до господарського суду Київської області надійшло клопотання без номеру та дати про відкладення розгляду справи, у зв`язку із участю представника відповідача 1 в іншому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області суду від 16.03.2020 підготовче судове засідання відкладено на 13.04.2020.

24.03.2020 до господарського суду Київської області надійшла відповідь Фастівської місцевої прокуратури від 20.03.2020 № 38-88-1622вих-20 на відзив відповідача ТОВ «Сіпан» разом з доданими до нього документами. Зокрема, прокурор, посилаючи на норми земельного та водного законодавства, стверджує, що висновки відповідача 2 щодо відсутності проектів землеустрою по встановленню прибережних захисних смуг річки Унава не відповідають дійсності, оскільки існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (ст. 88 Водного кодексу України), а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом. Крім того, прокурор зазначає, що згідно Публічної кадастрової карти оспорювані земельні ділянки перебувають у прибережній захисній смузі річки Унава. Більше того, русло річки проходить саме по цих земельних ділянках. Так, відповідно до наявних у договорі оренди земельної ділянки від 15.01.2008 та технічній документації щодо виготовлення вказаного договору кадастрових планів, земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0026, яка перебуває в оренді ТОВ «Сіпан», межує на відрізку від Г до Д із прибережною захисною смугою річки Унава. У свою чергу, вказана земельна ділянка на відрізку від Г до Д межує із частиною земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0040 на відрізку від А до В, що повністю доводиться співставленням мір довжин зазначеного кадастрового плану з наданим відповідачем 2 витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-320763877. Вказане, за твердженням прокурора, фактично доводить перебування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0040 у прибережній захисній смузі річки Унава.

Щодо твердження відповідача 2 про те, що лист КДП «Київгеоінформатика» не має доказового значення, то прокурор зазначає, що правовий статус зазначеного підприємства є нормативно визначеним; підприємство уповноважене державою на надання інформації про межі земельних ділянок згідно відомостей картографогеодезичного фонду, шляхом проведення відповідних досліджень з обробкою топографо-геодезичної, картографічної, гідрографічної, землевпорядної, кадастрової інформації.

06.04.2020 від представника Київської обласної державної адміністрації до господарського суду Київської області надійшло клопотання ввід 03.04.2020 б/н про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину на всій території України з 12.03.2020 по 24.04.2020.

Ухвалою суду від 08.04.2020 підготовче судове засідання у справі № 911/1372/19, призначене на 13.04.2020, відкладено на 04.05.2020, у зв`язку із запровадженням на території України карантину з 12.03.2020 до 24.04.2020 постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2».

09.04.2020 та 29.04.2020 до господарського суду від відповідача 2 - ТОВ «Сіпан» надійшли клопотання, в яких відповідач просить суд відкласти судові засідання у зв`язку із встановленням карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

У підготовче судове засідання 04.05.2020 з`явився прокурор, представники позивача, відповідачів та третіх осіб не з`явились.

Ухвалою суду від 04.05.2020 підготовче судове засідання у справі № 911/1372/19 відкладено на 19.05.2020.

18.05.2020 до господарського суду від ТОВ «Сіпан» надійшло клопотання від 18.05.25020 б/н, в якому відповідач 2 просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із продовженням дії карантину, встановленого раніше постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 на всій території України.

Також, 18.05.2020 та 20.05.2020 до господарського суду Київської області від Київської обласної державної адміністрації надійшло клопотання від 18.05.25020 б/н про відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням карантинних заходів до зняття карантинних обмежень на території міста Києва.

У підготовче судове засідання 19.05.2020 з`явився прокурор, представники позивача, відповідачів та третіх осіб не з`явились.

Ухвалою суду від 19.05.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2020.

У судовому засіданні 15.06.2020 суд оголосив перерву до 07.07.2020, про що присутні прокурор, представники позивача та відповідача 2 були повідомлені особисто під розпис, а відсутні відповідач 1 та треті особи - шляхом направлення ухвали про повідомлення в порядку статей 120-121 ГПК України.

18.06.2020 відповідач 1 подав до господарського суду клопотання, у якому просив визнати поважними причини пропуску процесуальних строків на подачу відзиву та прийняти відзив відповідача 2 на позовну заяву до розгляду.

Також, 18.06.2020 до господарського суду Київської області подано відзив відповідача 1 без номеру та дати на позовну заяву, в якій ГУ Держгеокадастру у Київській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог заявлених до відповідача 2 у повному обсязі.

Щодо видачі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017299 «Про затвердження документації та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,6306 га з кадастровим номером :03:001:0047 в адміністративних межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області відповідач 1 стверджує таке

ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Київській області у порядку визначеному с. 118 Земельного кодексу України з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,6306 га, яка розташована у Київській області на території Фастівського району, Дорогинської сільської ради. До клопотання також було додано графічний матеріал з місцем розташування бажаної для відведення земельної ділянки. Оскільки передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови були відсутні, ГУ Держгеокадастру у Київській області, керуючись ст. ст. 15-1, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України видало відповідний наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 Так, після перевірки вимогам законодавства та проведення реєстрації документація із землеустрою надійшла до ГУ Держгеокадастру у Київській області для її затвердження та надання земельної ділянки у власність. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України. За твердженням відповідача 1 на цій стадії здійснювалась перевірка можливості відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та чи відповідає таке відведення нормам чинного на той час законодавства та прийнятим на його підставі нормативно-правовим підзаконним актам. Державний кадастровий реєстратор, керуючись ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» перевірив документацію на відповідність законодавству та не виявивши підстав для відмови, здійснив реєстрацію земельної ділянки. В подальшому ОСОБА_2 звернулась з клопотанням про затвердження документації із землеустрою. Відповідач 1 розглянувши дане клопотання та врахувавши факт того, що проект було погоджено відповідно до вимог законодавства, а земельна ділянка була зареєстрована, 21.03.2014 видав наказ № КИ/:03:001/00017299, яким затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області.

Відповідач 1 наголошує, що законних підстав для відмови у видачі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 у ГУ Держгеокадастру у Київській області не було. Крім того, відповідач 1 вважає, що спірний наказ вичерпав свою дію фактом його виконання, тому він не може бути скасований після його виконання та обраний прокурором спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Стосовно тверджень прокурора про накладання земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0047 на прибережні захисні смуги озера та р. Унава, відповідач 1 звертає увагу на те, що враховуючи вимоги ст. ст. 87, 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України водоохоронна зона із прибережною захисною смугою, як об`єкт права, існує з моменту її визначення як такого в порядку, передбаченому законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому наявність водоохоронної зони або прибережної захисної смуги в якості складової водоохоронної зони має бути підтверджено проектом встановлення водоохоронної зони (прибережної захисної смуги).

Однак з листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра, на який прокурор посилається як на підставу позову, вбачається лише встановлення статусу водного об`єкта р. Унави. Визначення ж її розміру прибережної захисної смуги обумовлено загально визначеними розмірами прибережних захисних смуг, встановленими нормами для малих річок (ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України). При цьому, відсутні інформація про те, що проект землеустрою по встановленню прибережної захисної смуги р. Унави був розроблений. Враховуючи те, що прокурором не надано інших доказів, які б відображали розмір прибережної смуги на момент прийняття відповідачем 1 оскаржуваного наказу та розмір накладання спірної земельної ділянки на прибережну смугу, висновок про те, що спірна земельна ділянка передана у власність за рахунок земель водного фонду є передчасним.

30.06.2020 до господарського суду надійшла відповідь Фастівської місцевої прокуратури від 24.06.2020 № 38-88-2967ввих-20 на відзив відповідача 1, в якому прокурор просить відхилити заперечення, викладені відповідачем 1 у відзиві на позов, а позовні вимоги задовольнити повністю.

06.07.2020 до господарського суду від прокурора надійшов лист від 06.07.2020 № 38-88-3118вих-20 разом з додатковими доказами, зокрема: оригінал висновку КДП «Київгеоінформатика» від 30.10.2017 № 01-01/526, викопіювання з Публічної кадастрової карти, копії запиту Фастівської місцевої прокуратури та відповіді відділу у Фастівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, які просив взяти до уваги при прийнятті рішення.

07.07.2020 до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшло клопотання від 06.07.2020 про відкладення розгляду справи з метою отримання документального підтвердження факту наявності чи відсутності розробленого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги р. Унава на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області та документів щодо винесення в натурі вказаної прибережної захисної смуги.

У судове засідання 07.07.2020 з`явились прокурор та уповноважені представники відповідача 2. Представники позивача, відповідача 1 та треті особи у судове засідання не з`явились та про причини нез`явлення суд належним чином не повідомили, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені судом належним чином. У судовому засіданні 07.07.2020 оголошено перерву по розгляду справи по суті до 20.07.2020.

17.07.2020 до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшло клопотання ввід 17.07.2020 б/н про залучення додаткових доказів, а саме: лист Фастівської районної ради від 09.07.2020 № 01-14/322, лист Фастівської районної державної адміністрації від 14.07.2020 № 06-26/1693, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 15.07.2020, технічний звіт ТОВ «Геотехпромпроект» по виконаним інженерно-геодезичним роботам в межах майданчику з кадастровим номером :02:003:0039, які ТОВ «Сіпан» просило долучити до матеріалів справи, розглянути їх у встановленому порядку та врахувати при винесенні рішення у справі.

У судове засідання 20.07.2020 з`явились прокурор та уповноважені представники відповідача 2. Представники позивача, відповідача 1 та треті особи у судове засідання не з`явились та про причини нез`явлення суд належним чином не повідомили, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені судом належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача 2 про залучення додаткових доказів, суд задовольняє його з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні та достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи у судовому засіданні.

Разом із тим, Пунктом 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України №540-ІХ продовжено процесуальні строки, та указано, що строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби.

Законом України від 18.06.2020 №731-ІХ визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX).

Суд в порядку частин 4, 5 ст. 80 ГПК України бере до уваги, що у судовому засіданні 07.07.2020 відповідач 1 повідомив суд про неможливість подати докази раніше з огляду на ненадходження відповіді на запит до Фастівської районної ради, а також те, що додаткові документи відповідач 2 направив поштою всім учасникам справи та подав суду невідкладно після їх отримання. Суд враховує обмеження у роботі державних установ та підприємств та організацій всіх форм власності у зв`язку із запровадженим карантином, які ускладнюють отримання необхідних документів, якщо вони відсутні у розпорядженні учасників справи. Суд врахову, що докази подані в межах строку, встановленого Законом України від 18.06.2020 №731-ІХ.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд визнав поважними причини пропуску строку на подання доказів та залучив до справи додатково подані документи та графічні матеріали.

Розглянувши позов керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ГУ Держгеокадастру у Київській області та ТОВ «Сіпан», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності та витребування земельних ділянок, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

УСТАНОВИВ:

За інформацією Ірпінського міжрайонного управління водного господарства Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра, зазначеної у листі останнього від 04.04.2019 № 75, річка Унава є правою притокою р. Ірпінь, довжина річки 87 км, в межах Київської області 45 км. Річка Унава є природним водним об`єктом (ст. 1 Водного кодексу України). Згідно зі статтею 79 Водного кодексу України р. Унава відноситься до малих річок (площа водозбірного басейну 680 км2, що менше за 2 тис. км2) та відповідно до ст. 5 Водного кодексу України належить до водних об`єктів загальнодержавного значення.

Розміри прибережних захисних смуг для річки Унава повинні встановлюватись відповідно до ст. 88 ВК України та ст. 60 ЗК України.

Згідно з положенням частини 1 статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 статті 3 Водного кодексу України визначає, що до водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 58 Земельного кодексу України, статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. До таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Згідно з положеннями статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст. ст. 60, 62 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 88, 90 Водного кодексу України.

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (ст. 60 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 88 Водного кодексу України).

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів (ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (ст. ст. 61-62 Земельного кодексу України, ст. ст. 89-90 Водного кодексу України, абз. 2 п. 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у Земельному кодексі України та Водному кодексі України (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Також єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлений Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486.

Відповідно до положень пунктів 2-5 вказаного Порядку водоохоронні зони встановлюються для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

До складу водоохоронних зон обов`язково знаходять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри.

У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 Водного кодексу України.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінекоенерго, Держводагентством та територіальними органами Держгеокадастру, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

При цьому, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою із встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України.

Враховуючи, що річка Унава належить до малих річок із площею басейну 680 кв.км, відповідно до ст. 88 Водного кодексу України прибережна захисна смуга має бути встановлена шириною 25 метрів.

Прокурор твердить, що спірні земельні ділянки кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 сформовані за рахунок прибережної захисної смуги річки Унава - земель водного фонду та безпідставно віднесені до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини 1 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

За правилами статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

- визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

- визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

- відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

- притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та оборони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

З огляду на вищевикладене, як правонаступник Головного управління Держземагентства у Київській області, відповідачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до ст.ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України (за станом на березень 2013 року) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

1. Як вбачається з копії Витягу з Державного земельного кадастру від 10.10.2014 НВ-014, Управлінням Держземагентства у Фастівському районі 20.03.2013 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 29.09.2011 здійснено первинну державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047, адреса Київська область, Фастівський район, Дорогинська сільська рада, цільове призначення 01.03 землі сільськогосподарського призначення, вид використання ведення особистого селянського господарства. У вказаному витягу відсутнє зазначення про зареєстровані обмеження у використанні земельної ділянки, в експлікації угідь відсутнє зазначення водного об`єкту чи земель водного фонду.

Відтак, вбачається, що первинна реєстрація земельної ділянки була здійснена саме як земель сільськогосподарського призначення, а не водного фонду. Проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, затверджені матеріали інвентаризації сільськогосподарських земель району тощо суду не подані, у зв`язку з чим встановити підстави, з яких земельна ділянка була віднесена саме до земель сільськогосподарського призначення та чи було під час виготовлення та погодження проекту враховані законом встановлені розміри прибережно-захисних смуг, не видається за можливе. Також за поданими матеріалами відсутня можливість встановити, чи проходив проект землеустрою державну землевпорядну експертизу, про що твердить прокурор.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 21.03.2014 № КИ/:03:001/0001/00017299 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області»; надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 1,6306 (кадастровий номер :03:001:0047) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області; дозволено приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.08.2017 №95623606, 04.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції вчинено запис №5276763 про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49). Право власності припинено 16.10.2014.

16.10.2014 приватним нотаріусом Дрозд Н.В. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1788 від 16.10.2014 вчинено запис №7357362 про право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047. Право власності припинено 10.03.2015.

10.03.2015 приватним нотаріусом Дрозд Н.В. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №330 від 10.03.2015 вчинено запис №8991798 про право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047. Право власності припинено 09.11.2016.

09.11.2016 приватним нотаріусом Козаєвою Н.М. на підставі договору купівлі-продажу №5236 від 09.11.2016 вчинено запис №17362236 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» (32981239) на земельну ділянку площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047.

Право власності погашено 26.05.2017, об`єкт нерухомого майна 49 закрито на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції індексний номер 12268152 у зв`язку із об`єднанням об`єктів нерухомого майна.

2. Як вбачається з копії Витягу з Державного земельного кадастру від 10.10.2014 НВ-014, Управлінням Держземагентства у Фастівському районі 28.03.2013 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 29.09.2011 здійснено первинну державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0040, адреса Київська область, Фастівський район, Червономотовилівська сільська рада, цільове призначення 01.03 землі сільськогосподарського призначення, вид використання ведення особистого селянського господарства. У вказаному витягу відсутнє зазначення про зареєстровані обмеження у використанні земельної ділянки, в експлікації угідь відсутнє зазначення водного об`єкту чи земель водного фонду.

Відтак, вбачається, що первинна реєстрація земельної ділянки була здійснена саме як земель сільськогосподарського призначення, а не водного фонду. Проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, затверджені матеріали інвентаризації сільськогосподарських земель району тощо суду не подані, у зв`язку з чим встановити підстави, з яких земельна ділянка була віднесена саме до земель сільськогосподарського призначення, та чи було під час виготовлення та погодження проекту враховані законом встановлені розміри прибережно-захисних смуг, не видається за можливе. Також за поданими матеріалами відсутня можливість встановити, чи проходив проект землеустрою державну землевпорядну експертизу, про що твердить прокурор.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 21.03.2014 № КИ/:03:001/0001/00017298 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області»; надано у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:001:0040) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області; дозволено приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.08.2017 №95623495, 04.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції вчинено запис №5274766 про право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0040 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49). Право власності припинено 16.10.2014.

16.10.2014 приватним нотаріусом Дрозд Н.В. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1794 від 16.10.2014 вчинено запис №7359495 про право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0040. Право власності припинено 10.03.2015.

10.03.2015 приватним нотаріусом Дрозд Н.В. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №336 від 10.03.2015 вчинено запис №8992054 про право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0040. Право власності припинено 09.11.2016.

09.11.2016 приватним нотаріусом Козаєвою Н.М. на підставі договору купівлі-продажу №5229 від 10.11.2016 вчинено запис №17364086 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» (32981239) на земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0040.

Право власності погашено 26.05.2017, об`єкт нерухомого майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 49 закрито на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції індексний номер 12268152 у зв`язку із об`єднанням об`єктів нерухомого майна.

3. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 26.05.2017 державним реєстратором Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції вчинено запис №20678741 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0037 площею 3,6306 га для ведення особистого селянського господарства, місцезнаходження Київська область, Фастівський район, Мотовилівська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249).

Підставою для вчинення вказаного запису у реєстрі вказано витяг з Державного земельного кадастру НВ-017, виданий 25.05.2017 відділом у Фастівському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, заява про об`єднання від 28.07.2017.

Відтак, вбачається, що земельні ділянки площею 2,0000 га кадастровий номер :03:001:0040 площею 1,6306 га кадастровий номер :03:001:0047 з 26.05.2017 перестали існувати як об`єкти цивільних прав.

В результаті їх об`єднання до Державного земельного кадастру була внесена земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0037 площею 3,6306 га без зміни цільового призначення, кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 були віднесені до категорії архівних.

Разом із тим, витяг з Державного земельного кадастру НВ-017 від 25.05.2017 на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0037 площею 3,6306 га суду подано не було, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість встановити дату державної реєстрації земельної ділянки у земельному кадастрі, наявність чи відсутність зареєстрованих обмежень, склад угідь тощо.

Право власності погашено 10.05.2019, об`єкт нерухомого майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно №249 закрито на підставі рішення державного реєстратора Мотовилівської сільської ради індексний номер 46854037 у зв`язку із об`єднанням об`єктів нерухомого майна.

4. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2019 №167612691, 07.02.2019 приватним нотаріусом Мулявкою В.К. на підставі договору купівлі-продажу №292 від 07.02.2019 вчинено запис №30191736 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0038 площею 0,8426 га для ведення особистого селянського господарства за місцезнаходженням Київська область, Фастівський район, Дорогинська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 112).

Право власності погашено 10.05.2019, об`єкт нерухомого майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно №112 закрито на підставі рішення державного реєстратора Мотовилівської сільської ради індексний номер 46854037 у зв`язку із об`єднанням об`єктів нерухомого майна.

5. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2019 №167613341, 10.05.2019 приватним нотаріусом Мулявкою В.К. вчинено запис №31538181 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 площею 4,4732 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249).

Підставою для вчинення вказаного запису у реєстрі вказано заяву про об`єднання, .а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46853700.

Відтак, вбачається, що земельні ділянки кадастровий номер :02:003:0038 площею 0,8426 га та кадастровий номер :02:003:0037 площею 3,6306 га 10.05.2019 перестали існувати як об`єкти цивільних прав.

В результаті їх об`єднання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 площею 4,4732 га.

Суд звертає увагу на те, що запис про право власності не містить місця розташування земельної ділянки, цільового призначення, а також посилань на будь-які дані з Державного земельного кадастру (витяг, тощо), хоча відповідно до частини 6 ст. 79-1 Земельного кодексу у відповідній редакції, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, яка відповідно має бути затверджена, і бути підставою для відповідних змін у Державному земельному кадастрі, позаяк право власності на об`єкт цивільних прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно може бути зареєстроване лише після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина 10 ст. 79-1 ЗК України).

Як вбачається із загальнодоступних відомостей Публічної кадастрової карти, земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0039 площею 4,4732 га зареєстрована як земельна ділянка приватної власності із цільовим призначенням 11.01 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами,що пов`язані з користуванням надрами.

Ухвалою від 05.06.2019 у справі №911/1372/19, яка в цій частині залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019, встановлена непідвідомчість господарському суду позовної вимоги прокурора про визнання недійсними наказів ГУ Держгеокадастру від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017299 та від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017298, відтак, вказані вимоги суд не розглядає.

Вимога прокурора про скасування актуальної державної реєстрації права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 площею 4,4732 га для ведення особистого селянського господарства не належить до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону (оскарження рішень державного реєстратора), до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

(правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 11.12.2019 №922/1110/18, від 05.12.2019 у справі №906/208/19).

Відповідно до пунктів 46, 47 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141, записи про скасування державної реєстрації прав, відомості про скасування рішення державного реєстратора вносяться до Державного реєстру прав та записи Державного реєстру прав скасовуються виключно на підставі рішення державного реєстратора.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, відомостей про скасування рішення державного реєстратора, скасування записів Державного реєстру прав зазначається індексний номер рішення.

Прокурором не заявлено вимог про скасування запису про право власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 та/або документів, на підставі яких вказаний запис було внесено до реєстру. Підстав для скасування права власності на всю земельну ділянку площею 4,4732 га, до складу якої входять землі, щодо яких відсутній спір, з огляду на конституційний принцип непорушності права власності, прокурором взагалі не наведено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу, в усних поясненнях у судовому засіданні прокурор вказав, що скасування державної реєстрації права на об`єднану земельну ділянку надасть змогу витребувати з її складу спірні земельні ділянки кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047, які належать до земель водного фонду.

Зазначене твердження прокурора не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до Пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011, № 1141 внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом.

У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

З огляду на викладене, у разі внесення запису про скасування державної реєстрації права ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 в реєстрі буде автоматично поновлений стан, що існував до 09.11.2019, а саме у Державному реєстрі будуть поновлені записи №30191736 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0038 площею 0,8426 га для ведення особистого селянського господарства та №20678741 про право приватної власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0037 площею 3,6306 га для ведення особистого селянського господарства.

Між тим, право власності ТОВ «Сіпан» на спірні земельні ділянки кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 погашено, об`єкти нерухомого майна закриті 26.05.2017.

З огляду на викладене, вимога прокурора про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 площею 4,4732 га для ведення особистого селянського господарства не належить до задоволення, оскільки її задоволення не призводить до зміни обсягу прав та обов`язків щодо спірних земельних ділянок ні у позивача, ні у відповідачів, відтак не призводить відновлення будь-яких та будь-чиїх прав на землю, відтак вказана вимога не є належним та ефективним способом захисту.

Щодо вимоги про витребування земельних ділянок кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації суд зазначає таке.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на викладене, землі водного фонду - прибережних захисних смуг річки Унава дійсно належать до сфери розпорядження позивача Київської обласної державної адміністрації, а не Держгеокадастру.

1. Щодо статусу спірних земельних ділянок кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 як земель водного фонду - прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно із статтею 2 названого Закону, Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, зокрема при регулюванні земельних відносин.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Суду надано витяги з Державного земельного кадастру щодо спірних земельних ділянок за станом на 10.10.2014 (копії залучені до позовної заяви) та на 04.11.2016 (копії залучені до відзиву), які не містять відомостей про наявність у складі угідь водних об`єктів та/або земель водного фонду, а також інформації про будь-які зареєстровані обмеження у використанні земельних ділянок.

На запит Фастівської місцевої прокуратури Київської області від 11.09.2017 № 3697вих-17 Київське державне підприємство геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» надано викопіювання з топографічних матеріалів, а саме: з топографічної карти масштабу 1:10000 1993 року видання та ортофотоплану масштабу 1:10000 станом на місцевості на 2010 рік із нанесеними межами земель водного фонду та земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0037. При цьому, листом від 30.10.2017 № 01-01/526 КДП «Київгеоінформатика» повідомило, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0037 частково накладається на землі водного фонду, а саме 25-ти метрову прибережну захисну смугу р. Унава на 100-метрову захисну смугу озера.

За доданими до листа картографічними схемами земельна ділянка :02:003:0037 частково накладається на прибережно-захисні смуги річки та озера (площа накладення не вказана), крім того вбачається, що по земельній ділянці безпосередньо проходить русло річки Унава.

Разом із тим, у червні 2020 інженером-геодезістом ТОВ «Геотехпромпроект» (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезіста №014204 від 13.2019) були виконані інженерні вишукування, матеріали вимірів систематизовані та оформлені. На підставі вказаних робіт було відновлено в натурі межі земельної ділянки :02:003:0039 та складено Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 15.07.2020. яким закріплено межі земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0039, розташованої в Київській області, Фастівський район, Дорогинська сільська рада, площею 4,4732 га, межовими знаками встановленого зразка у кількості 58 шт.

Із вказаних матеріалів вбачається інше розташування земельної ділянки, ніж те, яке вказано на графічних картах 2010 року, а саме вбачається, що русло річки не проходить через вказану земельну ділянку, а знаходиться на відстані від її межі.

Разом із тим, у матеріалах топографічної зйомки прибережні захисні смуги річки та озера та відстань меж земельної ділянки від урізу води окремо не визначені та не відображені.

З огляду на викладене, подані сторонами матеріали щодо розташування земельних ділянок є суперечливими та не надають достатніх підстав зробити висновок про те, що спірні земельні ділянки кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 всупереч офіційним даним Державного земельного кадастру належать до земель водного фонду.

Рішення суду не можуть грунтуватися на припущеннях.

Щодо можливості призначення у справі судової експертизи з метою усунення суперечностей у поданих сторонами доказах, суд зазначає таке.

По-перше, відповідно до ст.ст. 73, 76, 79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відтак, звертаючись до суду, учасники судового процесу, зокрема й прокурор, повинні враховувати, що доведення своєї позиції щодо предмету спору та наповнення доказової бази закон покладає на учасників судового процесу, а не на суд. Жоден учасник справи не заявляв клопотання про призначення у справі судової експертизи.

По-друге, в силу законодавчо визначеного змісту права власності як абсолютного права, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, однак виключно відносно тих земель, які є його власністю. Разом із тим, позов заявлено не про повернення у власність держави земель прибережно-захисних смуг, а про витребування індивідуально визначених об`єктів цивільних прав - земельних ділянок кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047, повністю, а не в частині їх накладення на прибережно-захисні смуги. Однак навіть з графічних матеріалів КДП «Київгеоінформатика» станом на 2010 рік вбачається лише часткове накладення земельних ділянок, без зазначення площі накладення. Відповідно до частини 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. У даному випадку виконання судової експертизи не взмозі усунути виявлені судом недоліки та суперечності.

2. Щодо обраного прокурором способу захисту права шляхом подання віндикаційного позову.

По-перше, виходячи з конкретних обставин справи, безпідставним є зазначення в якості підстав позову ст. 387, частини 3 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У таких випадках відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Відповідно до частини 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Разом з тим, правовою підставою набуття права власності на спірні земельні ділянки у ТОВ «Сипан» є відплатні цивільно-правові договори купівлі-продажу, укладені з фізичною особою громадянином ОСОБА_5 , що виключає застосування як підстави позову ст.387 ЦК України, яка передбачає випадки набуття майна без правової підстави, а також частини 3 ст. 388 ЦК України, яка передбачає випадки безвідплатного набуття майна від особи, яка не мала права його відчужувати.

По-друге, суд звертає увагу прокурора на правову позицію Верховного Суду, викладену зокрема у постанові від 20.05.2020 у справі №359/278/18-ц.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (див. пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує провідносини та правопорушення.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється строк позовної давності.

Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому, одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Аналогічні позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 18.12.2019 по справі № 522/1029/18, Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц.

Проте, у цій справі, прокурором заявлено вимогу про витребовування земельної ділянки в порядку віндикації з посиланням як на правову підставу для такої вимоги на статті 387, 388 ЦК України, що є окремою самостійною підставою для відмови у позові про витребування земельної ділянки.

Щодо заяв сторін про застосування у справі позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

"Позовна давність" - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення Європейський суд з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на встановлену судом відсутність матеріально-правових підстав для задоволення позову, вимоги прокурора не належать до задоволення безвідносно до спливу чи не спливу позовної давності.

Крім того, суд звертає увагу учасників справи на таке.

Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Фонд "Батьківська турбота» проти України» (CASE OF BATKIVSKA TURBOTA FOUNDATION v. UKRAINE) (Заява № 5876/15) Суд наголосив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три чіткі норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, носить загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає, що держави мають право, серед іншого, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Однак ці норми не є непов`язаними: друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном і тому повинні тлумачитися у контексті принципу, закріпленого першою нормою (див., наприклад, рішення у справі «Скордіно проти Італії № 1» [ВП] (Scordino v. Italy (no. 1) [GC], заява № 36813/97, пункт 78, ЄСПЛ 2006?V).

Відповідно до другого речення ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб`єктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява № 33202/96, п.120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і «Москаль проти Польщі», за ява №10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п.74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119) (п.70);

- принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 73). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII) (п.71).

За таких обставин, у даному випадку позов прокурора про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Сіпан» на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0039 площею 4,4732 га та про витребування земельних ділянок кадастрові номери :03:001:0040 та :03:001:0047 площею 3,6306 га на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації не належать до задоволення.

У зв`язку із відмовою у позові судові витрати відповідно до ст.. 129 ГПК України, суд залишає за прокуратурою.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, п. 1 ч. 1 ст. 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Фастівській місцевій прокуратурі відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 21.08.2020.

Суддя О.В. Конюх