ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Справа № 915/188/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СЕРВІС-АГРОПІВДЕНЬ (25491, Кіровоградська область, м. Кропівницький, вул. Мурманська, 9-Б, )

до відповідача: Фермерського господарства Колос (57230, Миколаївська область, Вітовський район, с. Білозірка, )

про стягнення заборгованості

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

13.12.2019 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою від 10.12.2019 про стягнення з відповідача заборгованості за Договорами №п-183-110918/ззр-Т, №П-176-080818/нас-Т від 08.08.2018 та №П-187-120918/мкд-Т від 12.09.2018 в сумі 611718,96 грн., з яких: 617309,90 грн. сума основної заборгованості, пеня в сумі 94409,06 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/2414/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 18.12.2019 позовну заяву залишено без руху з підстав відсутності належних доказів надіслання відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 16.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 17 лютого 2020 року о 10:30 год., встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 17.02.2020 роз`єднано позовні вимоги, виділено позовні вимоги за кожним з договорів у самостійне провадження. Судом постановлено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агропівдень до Фермерського господарства Колос про стягнення заборгованості за договором №П-187-120918/мкд-Т від 12.09.2018 в сумі 61168,11 грн виділити в самостійне провадження.

Ухвалою суду від 21.02.2020 прийнято господарську справу №915/188/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агропівдень до Фермерського господарства Колос про стягнення заборгованості за договором №П-187-120918/мкд-Т від 12.09.2018 в сумі 61168,11 грн до провадження судді Ржепецького В.О. Судом постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено сторонам процесуальні строки для подання до господарського суду заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 16.03.2020, яку занесено до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на 13 квітня 2020 року об 11:00 год.

Ухвалою від 13.04.2020 судом постановлено: підготовче засідання у справі №915/188/20 відкласти на іншу дату, визначення якої буде здійснено додатково при усуненні обставин, які спричинили введення в Україні карантину.

21.05.2020 представником позивача подано суду клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами. Представник позивача просить суд позов задовольнити.

Ухвалою 26.05.2020 судом постановлено: підготовче засідання у справі призначити на 22 червня 2020 року.

Ухвалою суду від 22.06.2020, яку занесено до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 04 серпня 2020 року.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19 від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 239, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 № 291, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено карантин до 11 травня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема уряд продовжив карантин до 22 травня 2020 року на усій території України та послабив деякі карантинні обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500, зокрема уряд установив з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19 від 11.03.2020 №211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 №540-IX (який набрав чинності 02.04.2020) розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було доповнено частиною 4 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

В подальшому у відповідності до Закону України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 17.07.2020); процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення ГПК України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, усі процесуальні строки, продовжені судом відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом тобто з 07.08.2020.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, участь в судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Явка представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу, суду не повідомлялося.

Враховуючи, що відповідач повідомлявся за юридичною адресою про розгляд справи, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину, на розгляд суду не подано, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений на підставі наведених норм Закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази (ч.3 ст.2, ч.3 ст.13, ч.1 ст.14 ГПК України).

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

04.08.2020 року судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

12.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю СЕРВІС-АГРОПІВДЕНЬ (далі постачальник) та Фермерським господарством Колос (далі покупець) було укладено договір поставки №П-187-120918/мкд-Т на умовах 100% передоплати (далі-Договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму (п. 1.1 Договору).

Загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його певне співвідношення (асортимент) упаковка та маркування, ціна, строк, порядок поставки та оплати, а також умови, визначаються в додаткових угодах (специфікаціях), які є невід`ємними частинами даного Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 25 грудня 2018 року, а щодо невиконаних до цього дня зобов`язань та відповідальності до повного їх виконання.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставка товару здійснюється на умовах визначених відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів INCOTERMS -2010. Конкретні умови поставки вказуються в додаткових угодах (специфікаціях) до цього Договору. При цьому фактичним вантажоотримувачем товару може бути як сам покупець, так і вказані ним треті особи, які не є сторонами цього Договору і діють на підставі договору доручення.

Відповідно до п.2.3 Договору поставка товару в рамках і на підставі цього Договору може здійснюватись окремими партіями відповідно до додаткової угоди (специфікації) до цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 поставка здійснюється покупцеві лише після зарахування на розрахунковий рахунок постачальника 100% вартості товару передбаченої у відповідній додатковій угоді (специфікації) до цього Договору та за умови наявності у покупця належним чином оформленого доручення (довіреності) на отримання товару, передбаченого додатковою угодою (специфікацією) до цього Договору.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що вартість товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.

02.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю СЕРВІС-АГРОПІВДЕНЬ (далі постачальник) та Фермерським господарством Колос (далі покупець) було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № П-187-120918/мкд-Т якою встановлено: продовжити дію договору поставки № П-187-120918/мкд-Т від 12.09.2018 року встановити кінцевий термін дії 31.07.2019; сторони дійшли до взаємної згоди, що на суму фактично відвантаженого та не сплаченого товару нараховується 10% річних, починаючи з дня відвантаження до моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника; ця Додаткова угода набирає чинності з дати його підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору відповідального зберігання; ця Додаткова угода укладена у двох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, одна з яких знаходиться у Замовника, друга - в Виконавця; сторони домовились, що ціни на товар будуть перераховані згідно кредитних умов та закріплені новими специфікаціями.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу продукцію, на загальну суму 51727,79 грн, що підтверджується видатковою накладною №1923 від 18.12.2018 на (а.с. 20).

Поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується, підписом уповноваженої особи на видатковій накладній та скріплено печатками підприємств. .

Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, оплату за поставлений товар в сумі 51727,79 грн не здійснив

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №П-187-120918/мкд-Т від 12.09.2018 становить 51727,79 грн.

Претензію вимогу про сплату заборгованості відповідачем залишено без відповіді.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підставами виникнення господарських зобов`язань, згідно статті 174 Господарського кодексу України, зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, вартість отриманого товару не оплатив.

Отже, позовні вимоги, в частині стягнення 51727,79 грн боргу, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені в сумі 9440,32 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Положеннями статті 216, ч. 1 статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 ГК).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частин 2, 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність за цим Договором та у відповідності з діючим законодавством України.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 9440,32 грн.

Сторонами у тексті Договору не визначено умов та розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті товару, у зв`язку з чим, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 9440,32 грн суд не вбачає.

На підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства Колос (57230, Миколаївська область, Вітовський р-н, с. Білозірка, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СЕРВІС-АГРОПІВДЕНЬ (25491, Кіровоградська область, м. Кропівницький, вул. Мурманська, 9-Б, ) заборгованість за Договором №П-187-120918/мкд-Т від 12.09.2018 у сумі 51727,79 грн та судовий збір у сумі 775,92 грн.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 9440,32 грн -відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю СЕРВІС-АГРОПІВДЕНЬ, 25491, Кіровоградська область, м. Кропівницький, вул. Мурманська, 9-Б, ),

відповідач: Фермерське господарство Колос, 57230, Миколаївська область, Вітовський р-н, с. Білозірка, ).

Повний текст судового рішення складено і підписано 14.08.2020.

Суддя В.О. Ржепецький