ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/539/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро»

2) ОСОБА_1

про стягнення 377 887,37 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Йосипишин Р.В.

відповідачів: не з`явилися

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро» (надалі - відповідач1), ОСОБА_1 (надалі - відповідач2) про стягнення 377 887,37 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2020 року відкрито провадження у справі № 911/539/20 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.04.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2020 року повідомлено учасників справи № 911/539/20, що судове засідання, призначене на 07.04.2020 на 10:20 не відбудеться у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, та з метою мінімізації ризиків її розповсюдження та, що про дату, час і місце розгляду справи учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.04.2020 року розгляд справи № 911/539/20 призначено на 05.05.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2020 року розгляд справи перенесено на 19.05.2020 року у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, та з метою мінімізації ризиків її розповсюдження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2020 року розгляд справи відкладено на 04.06.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.06.2020 року розгляд справи відкладено на 18.06.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2020 року розгляд справи відкладено на 02.07.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 01.07.2020 року від представника відповідача1 надійшли клопотання № 01/07/20-01 від 01.07.2020 року про зменшення розміру пені, клопотання № 01/07/20-02 від 01.07.2020 року про відстрочення виконання судового рішення, клопотання № 01/07/20-03 від 01.07.2020 року про зменшення розміру штрафу та клопотання № 01/07/20-04 від 01.07.2020 року надання відповідачу1 строку для подання відзиву у справі.

До канцелярії Господарського суду Київської області 02.07.2020 року від представника позивача надійшла заява б/н від 02.07.2020 року про проведення судового засідання без участі позивача.

Позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 02.07.2020 року не з`явилися.

Судом було надано відповідачу1 строк для подання відзиву до наступного судового засідання. Розгляд справи відкладався на 04.08.2020 року.

В судовому засіданні 04.08.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 04.08.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 17.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАСІННЯ» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРКАГРО» (відповідач1) був укладений Договір №2-1705/пр1917х (надалі - Договір), у відповідності до якого позивач зобов`язався передати товар, а відповідач1 прийняти товар і оплатити його на умовах Договору.

Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання, поставивши на адресу відповідача1 товар - 20 кг та 300 літрів засобів захисту рослин на загальну суму 278 465,64 грн., що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами: видатковою накладною №Н-ВХ-2505-098 від 25.05.2018 року, довіреністю №8 від 25.05.2018 року, видатковою накладною № Н-ВХ-3105-073 від 31.05.2018 року, довіреністю №9 від 31.05.2018 року, видатковою накладною № Н-ВХ-0307-026 від 03.07.2018 року, довіреністю №11 від 02.07.2018 року.

Згідно умов вищезазначеного Договору (пункт 6.1) відповідач1 зобов`язався сплатити загальну вартість товару у строк, встановлений в Додатках до Договору.

Згідно Додатку №1 від 17.05.2018 року до Договору: 20 відсотків від загальної вартості, а саме: 55 693,13 грн. в строк до 23.05.2018 року; 80 відсотків від загальної вартості, а саме: 222 772,51 грн. в строк до 30.10.2018 року.

На виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару згідно Договору відповідач1 сплатив лише 55 693,13 грн. згідно витягів з банківських виписок: від 25.05.2018 року на суму 8 005,48 грн.; від 31.05.2018 року на суму 39 070,75 грн.; від 02.07.2018 року на суму 8 616,90 грн.

В подальшому всупереч умовам Договору та положенням закону (стаття 526 Цивільного кодексу України) відповідач1 не виконав свої договірні зобов`язання з оплати поставленого товару у повному обсязі в зазначені строки.

Отже, грошове зобов`язання з оплати 222 772,51 грн. вартості поставленого товару згідно Договору відповідач1 не виконав.

Спір між сторонами виник у зв`язку з не виконанням відповідачем1 своїх зобов`язань за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року.

Пунктами 11.2. та 11.4. Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язань передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочки, а в разі ухилення від оплати вартості товару понад п`ятнадцять днів покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 15% від несплаченої вартості товару.

Також в п. 11.7. Договору сторони встановили, що нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором становить 3 роки.

В позові позивач просить стягнути з відповідача1 заборгованість за поставлений товар за Договором №2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року в сумі 222 772,51 грн. основного боргу, 98 173,12 грн. пені, 33 415,88 грн. штрафу, також на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 14 630,07 грн. інфляційних втрат та 8 895,79 грн. 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за період з 30.10.2018 року по 27.02.2020 року.

Також між позивачем, відповідачем1 та ОСОБА_1 (відповідач2) було укладено Договір поруки № 1-1705/пор44 від 17.05.2018 року (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки цим договором поруки забезпечується виконання Боржником (відповідачем1) перед Кредитором (позивачем) зобов`язання з оплати Товару за Договором № 2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року.

Згідно з п. 2.2. Договору поруки відповідач2 відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідач1 за договором № 2-1705/пр1917х від 17.05.2018 року, в тому числі за сплату штрафних санкцій за несвоєчасну оплату товару.

Пунктом 1.2. Договору поруки встановлено, що порука діє з моменту підписання цього Договору та припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі, якщо позивач протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до відповідача2.

Пунктом 1.2. Договору поруки встановлено трирічний строк поруки. Відповідно до судової практики Верховного Суду вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена саме в судовому порядку в межах строку дії поруки (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.09.2019 року у справі № 905/2508/15).

Таким чином, позивач просить стягнути заявлену в позові заборгованість зі штрафними санкціями з відповідачів солідарно.

Відповідач в ході розгляду спору відзив на позов не подав,позовні вимоги по суті не заперечував, посилаючись на відсутність коштів, просив суд надати відстрочку виконання судового рішення та зменшити пеню і штраф.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, суд також враховує, що між сторонами мали місце правовідносини з поставки товару, тому до відповідних правовідносин застосовується норма ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, яка визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується прострочена заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 222 772,51 грн. основного боргу, що відповідачем не заперечено та не спростовано. Відтак, позовні вимоги є правомірними, доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, враховуючи встановлений в ході розгляду спору факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача 98 173,12 грн. пені та 33 415,88грн. штрафу правомірні і обґрунтовані, доданий до позову розрахунок є арифметично вірним, відповідає фактичним обставинам справи, відповідачем не заперечений та не спростований контррозрахунком.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений в ході розгляду спору факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 14 630,07грн. інфляційних втрат та 8 895,79грн. 3% річних правомірні і обґрунтовані, доданий до позову розрахунок є арифметично вірним, відповідає фактичним обставинам справи, відповідачем не заперечений та не спростований контррозрахунком.

Відповідач у відзиві просив суд зменшити заявлені до стягнення 98 173,12 грн. пені до 9817,31 грн. та 33 415,88 грн. штрафу до 3341,58 грн. (тобто до 10%).

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 904/12429/16.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, беручи до уваги його скрутне фінансове становище, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити заявлені до стягнення 98 173,12 грн. пені до 9817,31 грн. та 33 415,88 грн. штрафу до 3341,58 грн. (тобто до 10%).

Також, суд враховує те, що доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми неустойки позивач не надав.

Крім того, негативні фінансові наслідки прострочення грошового зобов`язання також частково компенсуються позивачу за рахунок присуджених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 222 772,51 грн. основного боргу, 9817,31 грн. пені, 3341,58 грн. штрафу, 14 630,07 грн. інфляційних втрат та 8 895,79 грн. 3% річних.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 222 772,51 грн. основного боргу, 9817,31 грн. пені, 3341,58 грн. штрафу, 14 630,07 грн. інфляційних втрат та 8 895,79 грн. 3% річних. В решті позов в сумі 88355,81 грн. пені та 30 074,30 грн. штрафу задоволенню не підлягає у зв`язку зі зменшенням судом заявленої в позові неустойки.

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України Боржник та Поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України визначає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки, виконання зобов`язання за Договором забезпечувалось порукою відповідача2, виконання простроченого зобов`язання, покладається також на поручителя солідарно з боржником.

Також судом було відхилене клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення, як не обґрунтоване та не доведене. Зокрема, відповідачем не доведено, що у нього не має інших рахунків, крім наведених в клопотанні, довідка про врожай не містить даних про очікувані прибутки.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідачів в повному обсязі, оскільки часткове задоволення позовних вимог пов`язано виключно зі зменшенням судом неустойки і у відповідній частині судові витрати також покладаються на відповідачів, чиї неправильні дії спричинили подання позову.

Оскільки позивачем не надано доказів оплати послуг з правничої допомоги, питання про розподіл наведених в позові адвокатських витрат не підлягає розгляду.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро», ОСОБА_1 про стягнення 377 887,37 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКАГРО» (08335, Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Жовтнева, будинок 81-Г; ідентифікаційний код 3790530) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НАСІННЯ» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-Б; ідентифікаційний код 30674952) 222 772,51 грн. основного боргу, 9817,31 грн. пені, 3341,58 грн. штрафу, 14 630,07 грн. інфляційних втрат, 8 895,79 грн. 3% річних та 5668,31 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро», ОСОБА_1 про стягнення 88355,81 грн. пені та 30 074,30 грн. штрафу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 27.08.2020 року