ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/13644/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б. Ю. (головуючий), Малашенкової Т .М. і Селіваненка В. П.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А. М.,

представників учасників справи:

позивача - приватного підприємства «Васильківтрансавто» (далі - Підприємство) - Черненка С. В., Положишника В. В.,

відповідача - акціонерного товариства «Київпассервіс» (далі - Товариство) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства

на рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2020 (суддя Ягічева Н. І.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 [колегія суддів: Тищенко О. В. (головуючий), Шаптала Є. Ю., Дикунська С. Я.]

зі справи № 910/13644/19

за позовом Підприємства

до Товариства

про визнання договору діючим і примусове виконання обов`язку в натурі.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Підприємство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства, в якому просило:

визнати договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику від 09.03.2016 № 65-16т, укладений між Підприємством і державним підприємством «Київпассервіс», правонаступником якого є Товариство (далі - Договір), діючим;

примусити (зобов`язати) Товариство виконати в натурі обов`язок, який виник відповідно до пунктів 1.1, 1.2 розділу 1, підпунктів 4.1.1, 4.1.2, 4.1.4, 4.1.5, 4.1.7, 4.1.9 пункту 4.1 розділу 4 Договору в частині надання Підприємству автостанційних послуг на міжобласних автобусних маршрутах загального користування «Київ-Гайсин», рейси 295/296, «Київ-Трускавець-Бориспіль», рейси 893/894, «Київ-Миколаїв» через Первомайськ, рейси 171/172 та на міжнародному маршруті «Київ-Москва», які відповідно до рішення організатора перевезень - Міністерства інфраструктури України та виданих ним дозволів передані на виконання Підприємству.

1.2. Позовна заява мотивована тим, що відповідач протиправно ухиляється від виконання зобов`язань за Договором (повністю припинив надання автостанційних послуг на зазначених маршрутах), у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом примусового виконання Товариством обов`язку в натурі та вчинення дій, які є змістом зобов`язань, що виникли з договірних відносин між сторонами.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 06.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020, у задоволенні позову відмовлено повністю.

2.2. Прийняті зі справи судові рішення мотивовані відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач правомірно припинив надання автостанційних послуг за Договором у частині обслуговування зазначених у позовній заяві маршрутів, термін дії дозволів щодо яких закінчився.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

Підприємство, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить оскаржувані рішення та постанову зі справи скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Суди неправильно застосували норми матеріального права у випадку, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4.2. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували статті 31, 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344), абзац другий пункту 29, абзац дев`ятий пункту 53, підпункт 1 пункту 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 (далі - Порядок), пункт 2.1 Порядку видачі та анулювання дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 279.

4.3. Суди дійшли помилкового висновку стосовно того, що «оскільки видані позивачу дозволи не містять посилань на те, що вони є продовженими, містять нові строки, тому вони є новими».

За твердженням Підприємства, правовідносини між позивачем і організатором перевезень - Міністерством інфраструктури України, пролонговані. Юридичний факт - припинення дії дозволів не настав, що виключає припинення договірних відносин.

5. Доводи інших учасників справи

Товариство у відзиві на касаційну скаргу зазначило про безпідставність її доводів та просило рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Підприємству 07.07.2014 виданий дозвіл серії УП № 000964 на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування: маршрут «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, термін дії з 19.06.2014 по 18.06.2019. Відповідно до пункту 22 дозволу термін дії дозволу та витягу з нього не подовжуються.

07.07.2014 позивачу виданий дозвіл серії УП № 000970 на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування: маршрут «Київ- Трускавець-Бориспіль», рейси № 893/894, термін дії з 19.06.2014 по 18.06.2019. Відповідно до пункту 22 дозволу термін дії дозволу та витягу з нього не подовжуються.

28.07.2015 Підприємству виданий дозвіл серії УП № 001847 на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування: маршрут «Київ- Миколаїв» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172, термін дії до з 30.07.2015 по 24.09.2019. Відповідно до пункту 22 дозволу термін дії дозволу та витягу з нього не подовжуються.

30.08.2016 позивачу виданий дозвіл № 009095 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Російською Федерацією на автобусному маршруті «Київ-Москва», терміном дії до 29.08.2019.

6.2. Товариством і Підприємством (автомобільний перевізник) укладено Договір, за умовами якого:

предметом цього Договору є надання послуг Товариством автомобільному перевізнику, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів. Товариство надає автомобільному перевізникові на території автостанції міста Києва і області та автовокзалу «Київ», підпорядкованих Товариству, комплекс обов`язкових послуг з організацією та здійсненням процесу прийняття, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону № 2344 та Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, під час здійснення регулярних пасажирських перевезень на автобусних маршрутах загального користування (пункти 1.1 і 1.2);

автомобільний перевізник зобов`язався: мати документи для здійснення регулярних пасажирських перевезень на автобусних маршрутах загального користування згідно зі статтею 39 Закону № 2344 та надати Товариству завірені належним чином копії: виписки та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), свідоцтва платника податку та виписки з ЄДР (або витягу з ЄДР), ліцензії, дозвільних документів, виданих організатором регулярних пасажирських перевезень. Надавати працівникам автостанції (автовокзалу «Київ») для перевірки документи (договір чи дозвіл організатора регулярних пасажирських перевезень, розклад руху, таблицю вартості проїзду, квитково-касовий лист та ін.), на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення на автобусних маршрутах загального користування відповідно до статті 39 Закону № 2344 (пункти 2.1.1, 2.1.2);

цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом терміну дії дозволу (договору) організатора перевезень на виконання регулярних пасажирських перевезень (пункт 8.1);

чинність цього Договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 8.5).

6.3. Товариство 28.05.2019 направило на адресу позивача лист № 1/08-17/311, у якому повідомило, що у зв`язку із закінченням терміну дії дозвільних документів організатора перевезень згідно з пунктами 8.1, 8.5 розділу 8 Договору відповідач припиняє надання автостанційних послуг у частині зазначеного договору: з 19.06.2019 на міжміському міжобласному маршруті «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, та міжміському міжобласному маршруті «Київ-Трускавець-Бориспіль», рейси № 893/894, з 30.08.2019 на міжнародному маршруті «Київ-Москва», з 25.09.2019 на міжміському маршруті «Київ-Миколаїв» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172. Водночас повідомлено позивача про те, що у разі повторного отримання Підприємством відповідних дозвільних документів за зазначеними маршрутами необхідно укласти новий договір з Товариством.

6.4. Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.05.2019 № 362 «Про продовження строку дії дозволів на перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут)» продовжено Підприємству строк дії дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах загального користування серії УП № 000964, маршрут «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, на 5 років, серії УП № 000970, маршрут «Київ-Трускавець-Бориспіль», рейси № 893/8940 на 5 років.

6.5. Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 31.05.2019 № 409 «Про затвердження Протоколу № 151 засідання Комісії для розгляду звернень перевізників та прийняття рішень про відкриття, закриття, внесення змін до функціонуючого маршруту, продовження дії дозволу на регулярних міжнародних автомобільних маршрутах загального користування» продовжено Підприємству термін дії дозволу на автобусному маршруті «Київ-Москва».

6.6. Підприємству 05.06.2019 виданий дозвіл серії ВМ № 000414 на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування: маршрут «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, термін дії з 19.06.2019 по 18.06.2024.

05.06.2019 позивачу виданий дозвіл серії ВМ № 000415 на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування: маршрут «Бориспіль-Київ-Трускавець», рейси № 893/894, терміном з 19.06.2019 по 18.06.2024.

08.07.2019 позивачу виданий дозвіл серії БВ № 012899 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Російською Федерацією на автобусному маршруті «Київ-Москва», терміном дії до 07.07.2024.

09.09.2019 Підприємству виданий дозвіл серії ВМ № 000529 на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування: маршрут «Київ-Миколаїв» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172, термін дії з 25.09.2019 по 24.09.2024.

6.7. Підприємство 12.06.2019 направило на адресу відповідача лист-відповідь № 01, в якому зазначило, що строк дії деяких дозволів продовжено на 5 років, а тому вони є продовженими, що виключає причини припинення надання автостанційних послуг.

6.8. Наказом Міністерства інфраструктури України від 01.08.2019 № 587 «Про продовження строку дії дозволів на перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут)» продовжено Підприємству строк дії дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах загального користування серії УП № 001847, маршрут «Миколаїв-Київ» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172, на 5 років.

Цим же наказом Державній службі України з безпеки на транспорті доручено забезпечити оформлення та видачу автомобільним перевізникам дозволів на перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах загального користування та витягів з них.

6.9. Підприємство надіслало на адресу відповідача претензію від 02.09.2019 за вих. № 334 і вимагало припинити фізичні перешкоди для в`їзду автобусів підприємства на територію автостанції «Південна» та автовокзалу «Київ», неухильно і в повному обсязі виконувати умови Договору.

26.09.2019 позивач звернувся до відповідача з листом № 342, у якому повідомив про порушення Товариством чинного законодавства та укладеного між сторонами Договору, а також вимагав негайно розпочати надання послуг автовокзалом «Київ» Підприємству як автомобільному перевізнику.

Тоді ж позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 343 та вимагав припинити фізичні перешкоди для в`їзду автобусів Підприємства на територію автостанції «Південна» та автовокзалу «Київ» у місті Києві, автостанції у місті Тетієві, неухильно і в повному обсязі виконувати умови Договору.

7. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

7.1. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України):

пункт 1 частини другої статті 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

частини перша і друга статті 14 :

- цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства;

- особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї;

частина перша статті 15:

- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання;

частина друга статті 16:

- способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках;

стаття 525:

- одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

частина перша статті 526:

- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

частина перша статті 598:

- зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом;

частина перша статті 631:

- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

7.2. Закон № 2344:

стаття 31:

- відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати;

- відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника;

- форму дозволу, порядок його видачі та анулювання визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- у договір можуть бути включені інші питання за згодою сторін;

частини перша, друга і третя статті 32:

- відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором;

- предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів;

- власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

7.3. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України):

частина перша статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

частина перша статті 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

частини перша і друга статті 300:

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів

8.1. Відповідно до приписів статей 11, 525, 526, 629 ЦК України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

8.2. У пунктах 8.1 і 8.5 Договору сторони погодили, що він діє протягом терміну дії дозволу (договору) організатора перевезень на виконання регулярних пасажирських перевезень і чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, сторони самостійно пов`язали момент припинення чинності Договору, а, отже, і момент припинення прав та обов`язків за ним саме з терміном дії дозволу на перевезення, що узгоджується з приписами статті 32 Закону № 2344.

8.3. Суди попередніх інстанцій встановили, що на період дії Договору діяли дозволи на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування: серії УП № 000964 - маршрут «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, термін дії з 19.06.2014 по 18.06.2019; серії УП № 000970 - маршрут «Київ-Трускавець-Бориспіль», рейси № 893/894, термін дії з 19.06.2014 по 18.06.2019; серії УП № 001847 - маршрут «Київ-Миколаїв» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172, термін дії з 30.07.2015 по 24.09.2019; а також дозвіл № 009095 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Російською Федерацією на автобусному маршруті «Київ-Москва», терміном дії до 29.08.2019.

При цьому відповідно до умов анулювання та переоформлення дозволів, які містяться в кожному із зазначених дозволів, термін дії дозволу та витягу з нього не подовжуються.

8.4. Враховуючи наведене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що Товариство, виходячи з термінів дії зазначених дозволів, у травні 2019 року правомірно направило на адресу позивача лист, у якому повідомило про припинення надання автостанційних послуг: з 19.06.2019 - на маршрутах «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, та «Київ-Трускавець-Бориспіль», рейси № 893/894, з 30.08.2019 - на маршруті «Київ-Москва», з 25.09.2019 - на маршруті «Київ-Миколаїв» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172.

8.5. З огляду на встановлення судами обставин, які обумовлюють закінчення строку Договору, на який його було укладено, правомірним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Товариства виконати в натурі обов`язок відповідно до Договору.

8.6. Стосовно вимоги Підприємства про визнання Договору діючим Касаційний господарський суд виходить з того, що така вимога не має самостійного характеру і підлягає дослідженню та вирішенню як передумова іншого господарського спору.

Доводи позивача щодо чинності Договору (чи є він діючим) були перевірені судами з викладенням відповідного висновку при вирішенні вимоги Підприємства про зобов'язання Товариства виконати в натурі обов`язок відповідно до Договору.

Отже, сама по собі вимога позивача про визнання Договору діючим не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

8.7. Реалізуючи визначене у статті 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

8.8. Водночас суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту повинен насамперед слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

8.9. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

8.10. Доводи касаційної скарги висновків судів щодо відсутності правових підстав для задоволення позову не спростовують та не впливають на них.

8.11. Посилання Підприємства в касаційній скарзі (пункт 4.2 цієї постанови) на порушення судами попередніх інстанцій абзацу другого пункту 29, абзацу дев`ятого пункту 53, підпункту 1 пункту 55 Порядку та статей 31 ,32 Закону № 2344 відхиляються Касаційним господарським судом як безпідставні.

8.11.1. Так, пунктом 1 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

8.11.2. Наведені скаржником висновки та аргументи в контексті застосування Порядку стосуються правовідносин, які складаються між організатором та учасниками конкурсу з перевезення пасажирів під час його організації та проведення, що не є предметом розгляду у даній справі.

Водночас у справі, що розглядається, з огляду на предмет і зміст позовних вимог, характер правовідносин та суб`єктний склад сторін склалися відносини щодо надання автостанційних послуг власником автостанцій автомобільному перевізнику, і такі відносини відповідно до статті 32 Закону № 2344 визначаються договором.

8.11.3. Як встановили суди попередніх інстанцій, Державною службою України безпеки на транспорті позивачу видані дозволи на перевезення пасажирів, які не містять жодних посилань на те, що такі дозволи є продовженими за виданими раніше дозволами, мають нову серію та номер, а саме: дозвіл серії ВМ № 000414 на маршрут «Київ-Гайсин», рейси № 295/296, термін дії з 19.06.2019 по 18.06.2024; дозвіл серії ВМ № 000415 на маршрут «Бориспіль-Київ-Трускавець», рейси № 893/894, термін дії з 19.06.2019 по 18.06.2024; дозвіл серії БВ № 012899 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Російською Федерацією на автобусному маршруті «Київ-Москва», терміном дії до 07.07.2024; дозвіл серії ВМ № 000529 на маршрут «Київ-Миколаїв» ч/з Первомайськ, рейси № 171/172, термін дії з 25.09.2019 по 24.09.2024.

8.11.4. Власники автостанцій згідно з приписами зазначеної статті 32 Закону № 2344 зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Пунктом 5.3 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.09.2010 № 700, передбачено, що власник зобов`язаний укласти з перевізником договір про надання послуг автостанції за наявності у перевізника договору про організацію перевезень на автомобільних маршрутах загального користування з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною чи районною державною адміністрацією або дозволу Державної служби України з безпеки на транспорті на перевезення пасажирів на маршруті загального користування, розкладом руху якого передбачено заїзд на автостанцію власника.

Враховуючи викладене, укладення договору про надання послуг автостанцією є обов`язковим для сторін спору в силу вимог закону.

Відповідний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 22.08.2018 зі справи № 903/859/17.

8.11.5. Викладеним спростовуються доводи скаржника про неправильне застосування судами наведених приписів Закону № 2344.

8.12. Щодо інших аргументів касаційної скарги, то вони також не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки такі аргументи зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення ними обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

8.13. Стосовно ж до посилань позивача у касаційній скарзі на те, що суди в оскаржуваних рішеннях неправильно застосували норми матеріального права у подібних правовідносинах, у яких відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права, то Касаційний господарський суд зазначає, що, проаналізувавши зміст судових рішень, слід дійти висновку, що судами були прийняті рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Звертаючись з касаційною скаргою, Підприємство не спростувало наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довело неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

9.2. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Підприємства залишити без задоволення, а оскаржувані рішення і постанову - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд покладаються на Підприємство.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 зі справи № 910/13644/19 залишити без змін, а касаційну скаргу приватного підприємства «Васильківтрансавто» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко