ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1431/20

За позовом Приватного малого підприємства «Експрес»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд»

про стягнення 73 419,47грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ: Приватне мале підприємство «Експрес» звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» про стягнення 73 419,47грн у т.ч.:

- 70 000,00грн - основна заборгованість;

- 1477,00грн - збитки від інфляції за період з 16.06.2019 по 18.05.2020;

- 1942,47грн - 3 % річних за період з 16.06.2019 по 18.05.2020.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання за договором №15/04-19 від 15.04.2019 про надання поворотної фінансової допомоги в частині повернення грошових коштів.

Відповідач у справі - Товариством з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами у справі без проведення судового засідання. Відповідна ухвала суду була направлена сторонам у справі, яка отримана позивачем - 03.06.2020, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням, що міститься в матеріалах справи. Від відповідача поштове відправлення повернуто із зазначенням причини повернення «За закінченням терміну зберігання».

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 між Приватним малим підприємством «Експрес» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» (позичальник) було укладено договір №15/04-19 про надання поворотної фінансової допомоги (далі - договір).

За умовами договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 70 000,00грн без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п.2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається на протязі місяця з дати підписання даного договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з поточного рахунку позикодавця.

Поворотна фінансова допомога надається сторонами на 2 (два) місяці (п.2.4 договору).

Згідно з п. 3.1 договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 15.06.2019, а в частині розрахунків між сторонами - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.8.1 договору).

Додатком №1 до договору від 15.06.2019 сторони погодили, що даний додаток до договору вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 15.06.2020, а в частині розрахунків між сторонами - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 70 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №2592 від 15.04.2019, копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач вказує, що відповідачем позика у розмірі 70 000,00грн у строкі визначені договором повернута не була, а тому просить стягнути вказану заборгованість на його користь з відповідача.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позики, а також застосування відповідальності передбаченої чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази повернення позики та зобов`язання за договором щодо повернення позики не виконано, вимоги позивача про стягнення 70 000,00грн основного боргу є обгунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1477,00грн за період з 16.06.2019 по 18.05.2020 та 3 % річних у розмірі 1942,47 за період з 16.06.2019 по 18.05.2020.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Так, за розрахунком суду за період липень 2019 - квітень 2020 розмір інфляційних втрат складає 1332,44грн, який підлягає задоволенню, що до стягнення 144,56грн інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00грн та інші витрати у розмірі 2000,00грн.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано ордер серія ВЛ №000,049088 ВІД 18.05.2020; копію договору про надання правової допомоги №18-05-20 від 18.05.2020.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 123 судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надаються документи, що підтверджують перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі №906/194/18, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18.

Відповідно до п. 5 договору про надання правової допомоги №18-05-20 від 18.05.2020 вартість наданої правової допомоги за цим договором встановлюється між сторонами на підставі підписаного додатку до даного договору.

Проте, матеріали справи не містять додатку до договору про надання правової допомоги №18-05-20 від 18.05.2020 та доказів фактичної сплати позивачем винагороди адвокату в сумі 10 000,00 грн. (платіжного доручення, банківської виписки тощо), а тому підстави для покладення витрат на професійну правничу допомогу адвоката на відповідача відсутні.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу адвоката задоволенню судом не підлягає.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача інших судових витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 2000,00грн задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не конкретизовано, розрахунок не надано.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 2102,00грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16; ідентифікаційний код 37892395) на користь Приватного малого підприємства «Експрес» (81033, Львівська область, Яворівський район, смт. Краковець, вул. Шухевича, буд. 4; ідентифікаційний код 30253563) 70 000,00грн заборгованості; 1332,44грн інфляційних втрат; 1942,47грн 3% річних, а також 2102,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 144,56грн інфляційних втрат та 10 000,00грн за надання правової допомоги 2000,00грн інших витрат відмовити.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено13.08.2020

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова