ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.08.2020 Справа № 905/968/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго»

до Приватного акціонерного товариства «Промстроймонтаж»

про стягнення коштів у розмірі 3718,73 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави позову.

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» до Приватного акціонерного товариства «Промстроймонтаж» про стягнення коштів у розмірі 3770,78 грн, у тому числі 2007,72 грн - основної заборгованості, пені у розмірі 1387,88 грн; 3% річних у розмірі 127,56 грн; інфляційних втрат у розмірі 247,62 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем не виконані грошові зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води №321/17 від 20.06.2017.

Від позивача 20.07.2020 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, клопотання мотивоване тим, що позивач підтримав контррозрахунок пені та інфляційних втрат відповідача, в результаті якого сума позовних вимог зменшена до 3718,73 грн, та остаточні вимоги становлять: основний борг у розмірі 2007,72 грн; пеня у розмірі 1357,51 грн; 3 % річних у розмірі 127,56 грн; інфляційних втрат у розмірі 225,94 грн.

Відповідно до частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписамист. 113 Господарського процесуального кодексу України строки в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 12.06.2020 отримана позивачем 16.06.2020, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, заява вх. №13358/20 від 20.07.2020 про зменшення розміру позовних вимог направлена позивачем на адресу суду 10.07.2020, тобто в межах строку передбаченого ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене заява про уточнення позовних вимог, підлягає прийняттю судом.

Подальший розгляд справи здійснюється в межах позовних вимог викладених в заяві від 09.07.2020 про стягнення коштів у розмірі 3718,73 грн, у тому числі: основний борг у розмірі 2007,72 грн; пеня у розмірі 1357,51 грн; 3 % річних у розмірі 127,56 грн; інфляційних втрат у розмірі 225,94 грн.

Заперечення учасників процесу.

Відповідачем до суду 07.07.2020 поданий відзив на позовну заяву, в якому останній частково визнав позовні вимоги, зокрема, у сумі 3718,73 грн, у тому числі: основний борг у розмірі 2007,72 грн; пеня у розмірі 1357,51 грн; 3 % річних у розмірі 127,56 грн; інфляційних втрат у розмірі 225, 94 грн. Не повне визнання позовних вимог, відповідач обґрунтував тим, що позивачем допущені помилки у здійсненні розрахунку пені та інфляційних втрат.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.06.2020 №905/968/20 позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

20.06.2017 між Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» (далі - виконавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж» (далі - споживач, відповідач) підписаний договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів №321/17 (далі - договір).

Згідно з пункту 1.1. договору виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води, а Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами та нормативами (нормами) у строки і на умовах, що передбачені договором.

Місце надання послуг: м.Миколаївка вул.Віце-адмірала Синецького, 22; (п.п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору виконавець надає споживачу послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення згідно з «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених ПКМУ №630 від 21.07.2005 (зі змінами).

Фактичне щомісячне споживання послуг підтверджується актами прийому-передачі (п.2.9. договору).

Затверджені тарифи на послуги на момент укладання цього договору становлять 18,59 грн за 1 м3 без ПДВ та 22,31 грн за 1м3 з ПДВ в тому числі ПДВ 37,78 грн (п.3.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору оплата за послуги споживачем вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковий.

Здійснення розрахунків за надані послуги споживач виконує у грошовій формі, шляхом щомісячного перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, по пред`явленому йому розрахунковому документу (п.4.3. договору-1).

Згідно з п.4.4. договору за несвоєчасне внесення платежу з споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки.

Відповідно до п.п.5.2.1., 5.2.5. договору споживач зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню в установленому законом та договором розмірі.

Виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачу послуги належної якості відповідно до вимог законодавства, правил та цього договору (п.5.4.1. договору).

Пунктом 6.1. договору визначено, що сторони несуть відповідальність згідно з законодавством і цим договором у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань.

За несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги споживач сплачує пеню за кожен день не внесення платежу в розмір подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, а також 3% річних від заборгованої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості (п.6.2. договору).

Згідно з п.9.1 договору він укладається на один рік з 20.06.2017 і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку споживач звертається до виконавця з письмовою заявою про продовження договору з додатками о кількості працівників, графіку роботи, обсягів споживання води на рік щомісячно, або про його розірвання.

Сторони встановили, що відповідно до ч.3. ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2016.

Додатками до договору є:

· додаток №1, яким визначений об`єкт водопостачання та кількість розрахункових одиниць по лічильнику - 30м3/міс *12 міс.=360м3.

· додаток №2, яким визначений розрахунок помісячної плати за послуги, холодна вода 22,31 грн. *30,0 м3=669,3 грн у т.ч. ПДВ 111,55 грн.

Позивач на виконання умов договору, надавав відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води у січні - квітні 2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі споживання наданих комунальних послуг.

Позивачем також представлено суду відповідні рахунки- фактури, з надання послуг централізованого постачання холодної води №140 від 29.01.2018 на суму 669,24 грн; №358 від 28.02.2018 на суму 669,24 грн; №830 від 27.04.2018 на суму 669,24 грн.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг з централізованого постачання у січні 2018 року, лютий 2018 року, квітень 2018 року на загальну суму 2007,72 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо оплати послуг з централізованого постачання холодної води, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення суми основного боргу у розмірі 2007,72 грн,

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання грошових зобов`язань по договору №321/17 від 20.06.2017 не надав, розмір заборгованості визнав повністю.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент ухвалення судового рішення, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №321/17 від 20.06.2017 складає 2007,72 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 затверджено Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України (надалі - Правила), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України та є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п.1.1. Правил).

Відповідно до п.2.1. Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» (2918-14) та «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.1. Правил передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на підставі показів приладів обліку.

Положеннями п.2.9. спірного договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів сторони передбачили, що фактичне щомісячне споживання послуг підтверджується актами прийому-передачі.

Наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі споживання наданих комунальних послуг підтверджується, що позивач надав відповідачу послуги за період січень 2018 року, лютий 2018 року, квітень 2018 року, на загальну суму 2007,72 грн.

Оскільки суду не представлено доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно спірних договорів зобов`язань, а наявні в матеріалах справи копії первинних бухгалтерських документів підписані відповідачем без зауважень та заперечень, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання позивач виконав належним чином.

Позивачем (виконавцем) були виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату послуг, однак, доказів направлення таких рахунків матеріали не містять.

Разом з тим, сам відповідач у заяві по суті визнав позовні вимоги з стягнення боргу за надання послуг з централізованого водопостачання за період січень 2018 року, лютий 2018 року, квітень 2018 року у сумі 2007,72 грн.

Згідно з ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Оскільки матеріали справи свідчать про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, разом з цим розмір боргу у заявленому розмірі визнаний відповідачем та доведений належними та допустимими доказами, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води у розмірі 2007,72 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача 1357, 51 грн пені, 3% річних у розмірі 127,56 грн, інфляційні втрати у розмір 225,94 грн.

Згідно з п.п. 6.2. спірного договору за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Споживач сплачує пеню за кожен день не внесення платежу в розмір подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, а також 3% річних від заборгованої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості (п.6.2. договору).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд звертає увагу, на те, що позивач погодився в уточненій позовній заяві з контррозрахунком поданим відповідачем, разом із відзивом на позов.

Відповідно до наданого суду контррозрахунку, заявлена до стягнення пеня, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, за кожним рахунком окремо, становить 1387,88 грн, та нарахована наступним чином:

- за зобов`язаннями у січні 2018 року, з 21.02.2018 по 12.05.2020, база для нарахування 669,24 грн, пеня -480,15 грн;

- за зобов`язаннями у лютому 2018 року, з 21.03.2018 по 12.05.2020, база для нарахування 669,24 грн, пеня - 451,77 грн;

- за зобов`язаннями у квітні 2018 року, з 21.05.2018 по 12.05.2020, база для нарахування 669,24 грн, пеня - 425,59 грн;

Суд не погоджується з наведеним розрахунком пені, з огляду на таке.

Так, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Спірним договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води не встановлено більш тривалого ніж визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України строку, у межах якого перераховуються штрафні санкції, отже у даному випадку нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, а нарахування не може перевищувати строк більше ніж 6 місяців.

Враховуючи вищевикладені висновки суду щодо граничних строків оплати за надані послуги, в межах шестимісячного строку для нарахування пені з дня виникнення прострочення, позивач має право на нарахування пені:

- на суму заборгованості 669,24 грн за надані у січні 2018 року послуги - 113,86 грн (період нарахування - з 21.02.2018 по 21.08.2018);

- на суму заборгованості 669, 24 грн за надані у лютому 2018 року послуги - 116,91 грн (період нарахування - з 21.03.2018 по 21.09.2018);

- на суму заборгованості 669,24 грн за надані у квітні 2018 року послуги - 119, 14 грн (період нарахування - з 21.05.2018 по 21.11.2018).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1387,88 грн, підлягає частковому задоволенню у розмір 349,91 грн.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 127,56 грн та 225,94 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 127,56 грн нараховані позивачем за наступним чином:

- за зобов`язаннями у січні 2018 року, з 21.02.2018 по 12.05.2020, база для нарахування 669,24 грн, 3% річних - 44,66 грн;

- за зобов`язаннями у лютому 2018 року, з 21.03.2018 по 12.05.2020, база для нарахування 669,24 грн, 3% річних - 43,13 грн;

- за зобов`язаннями у квітні 2018 року, з 21.05.2018 по 12.05.2020, база для нарахування 669,24 грн, 3% річних - 39,77 грн.

Судом встановлено, що позивачем вірно визначені періоди нарахування 3% річних, однак у розрахунку допущені арифметичні помилки, зокрема, розмір 3% річних становить:

· за зобов`язанням у січні 2018 року - 44,64 грн;

· за зобов`язанням у лютому 2018 року - 43,10 грн;

· за зобов`язанням у квітні 2018 року - 39,75 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача складає 127,49 грн, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Вказаної позиції дотримується Верховний суду у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №910/5625/18.

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашена відповідна сума грошового зобов`язання. Суд наголошує на принциповості врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідний коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 225,94 грн, які нараховані наступним чином:

- у розмірі 82,99 грн на суму боргу за січень 2018 - 669,24 грн, за період березень 2018 - березень 2020;

- у розмірі 74,29 грн на суму боргу за лютий 2018 у розмірі - 669,24 грн, за період квітень 2018 - березень 2020;

- у розмірі 68,66 грн на суму боргу за квітень 2018 у розмірі - 669,24 грн, 669,24 грн, за період червень 2018 - березень 2020;

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат позивача, зазначає про те, що періоди нарахування визначені вірно, однак при розрахунку допущені арифметичні помилки.

За розрахунком суду сума інфляційних втрат, що належать до стягнення з відповідача на користь позивача складає 225,27 грн, а отже позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем заява про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, то 50% судового збору сплаченого позивачем при поданні позову підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору (решта 50%) покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Промстроймонтаж» (вул.Двірцева, 10/69, м. Краматорськ, Донецька обл., 84301, ) на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» (84182, Донецька область, Слов`янський район, м.Миколаївка, вул.50-річчя Слов`янської ТЕС, буд.22; , НОМЕР_1 у АТ «ПУМБ» м.Слов`янськ, код банку 334851) основний борг у розмірі 2007 (дві тисячі сім) грн 72 коп, пеню у розмірі 349 (триста сорок дев`ять) грн 91 коп, 3% річних у розмірі 127 (сто двадцять сім) грн 49 коп, інфляційні витрати у розмірі 225 (двісті двадцять п`ять) грн 27 коп, судовий збір у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4.Повернути Комунальному підприємству Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» (84182, Донецька область, Слов`янський район, м.Миколаївка, вул.50-річчя Слов`янської ТЕС, буд.22; , НОМЕР_1 у АТ «ПУМБ» м.Слов`янськ, код банку 334851) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 50 відсотків, що складає 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн 00 коп., сплачений платіжним дорученням №587 від 12.05.2020 на суму 2102, 00 грн.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 4 розділу Х Прикінцевих положень цього кодексу.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 17.08.2020.

Суддя Д.М. Огороднік