ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2020 р. Справа№ 910/4971/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2020р.

у справі № 910/4971/20 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова"

про стягнення 25 387,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 року у справі № 910/4971/20 закрито провадження у справі № 910/4971/20 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" про стягнення 25 387,03 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новобудова" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 року в частині стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "Новобудова" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору та постановити ухвалу, якою розділити судові витрати, відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України: стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем - Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" при поданні позову, решту 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету України.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права (ст.ст. 130, 231 ГПК України) та не врахуванням судом фактичних обставин справи.

Апелянт зазначає, що заборгованість сплачена до моменту відкриття провадження у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 130 ГПК України судовий збір підлягав розподілу між сторонами або міг бути повернутий позивачу з бюджету.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Новобудова" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 року у справі № 910/4971/20, розгляд справи призначено на 12.08.2020 року.

Розпорядження № 09.1-08/2462/20 Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4971/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 року справу №910/4971/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 року оголошено перерву у судовому засіданні до 19.08.2020 р.

14.08.2020 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

19.08.2020р. представники сторін у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодекс) України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши доказ; проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справ; правильність застосування судом першої інстанції норм законодавств:;, колегія встановила таке.

10.04.2020р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" санкцій за договором поставки природного газу №1669/1617-ТЕ-41 від 03.10.2016, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань вчасно та повністю оплатити поставлений газ.

16.04.2020 (15.04.2020 здано на пошту) від відповідача до суду надійшла заява, у якій він просить залишити позов без розгляду, у зв`язку з відсутністю спору, та не покладати на відповідача судові витрати, оскільки заявлену до стягнення суму коштів він погасив 13.04.2020, на доказ чого до заяви додав платіжне доручення №6142.

Позивач подав до суду першої інстанції письмові докази (банківська виписка за 13.04.2020), якими підтверджує погашення відповідачем спірної заборгованості, та одночасно подав заяву про закриття провадження у справі з покладення судових витрат на відповідача, оскільки він є винним у вирішенні спору.

Стаття 231 ГПК України містить вичерпний перелік підстав, з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Відповідачем подано платіжне доручення № 6142 від 13.04.2020, відповідно до якого відповідач перерахував позивачу кошти в розмірі 25 387,03 грн. (в призначенні платежу зазначено "пеня - 17 491,61 грн.; 3% річних - 3 050,26 грн., інфляційні витрати - 4 845,16 грн. згідно позовної заяви № 14/4-1552-20 від 06.03.2020").

Як вірно встановлено судом першої інстанції, надані докази свідчать про відсутність предмету спору, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, тягне за собою закриття провадження у справі.

Враховуючи, що спір врегульовано після звернення позивача з позовом до суду, суд стягнув з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду, з посиланням на ст.129 ГПК України.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Статтею 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем було визнано суму боргу в розмірі 25 387,03 грн. та сплачено її згідно платіжного доручення № 6142 від 13.04.2020 (в призначенні платежу зазначено "пеня - 17 491,61 грн.; 3% річних - 3 050,26 грн., інфляційні витрати - 4 845,16 грн. згідно позовної заяви № 14/4-1552-20 від 06.03.2020"), після подання позивачем позовної заяви до суду 10.04.2020, до початку розгляду справи по суті, що фактично є визнанням позову відповідачем, місцевий господарський суд, закриваючи провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, повинен був керуватись ч.1 ст.130 ГПК України.

Виходячи з системного аналізу положень ст.130 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягало стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні АТ "НАК "Нафтогаз України" позовної заяви у даній справі, решту 50% судового збору слід було б повернути з державного бюджету відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі дійшов помилкових висновків щодо стягнення з відповідача на користь позивача усієї суми судового збору, сплаченої ним при поданні позовної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2020р. у справі № 910/18430/19.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що було частково зроблено скаржником.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 у справі №910/4971/20, підлягає зміні, оскільки порушення судом першої інстанції не стосується вирішення позовних вимог, а лише розподілу судового збору, в частині стягнення з відповідача на користь позивача усієї суми судового збору, з викладенням п. 2 резолютивної частини ухвали в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 у справі №910/4971/20 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 у справі №910/4971/19 змінити в частині стягнення усієї суми судового збору, виклавши п. 2 резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова" (03028, м. Київ, вул. Саперно - Слобідська, буд. 10, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 1 051,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1051,00 грн.»

3. Матеріали справи №910/4971/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 27.08.2020р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець