ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Справа № 924/869/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Венгер Д.О.

відповідача 1: Керницька О.В.

відповідача 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Агрофірми "Проскурів" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 23.07.2020 у справі №924/869/20 (суддя Димбовський В.В.)

за заявою Агрофірми "Проскурів" про забезпечення позову до подання позовної заяви (№01 від 21.07.2020)

за позовом Агрофірми "Проскурів"

до відповідача-1 Публічне акціонерне товариство "Проскурів"

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів"

про визнання протиправними та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31443635 від 03.05.2019 та №28492054 від 17.10.2018

22.07.2020 р. Агрофірма "Проскурів" звернулася до господарського суду Хмельницької області із заявою, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту не земельні ділянки за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 1,1623 га кадастровий № :28:002:0774, площею 15,4769 га кадастровий №:06:012:0721, площею 0,8284 га кадастровий №:28:001:0792.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 23.07.2020 р. у справі №924/869/20 в задоволенні заяви Агрофірми "Проскурів" про забезпечення позову у справі - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Агрофірма "Проскурів" звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задоволити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/869/20 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 р. у даній справі відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 18.08.2020р. о 10:30 год.

На підставі розпорядження керівника апарату здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи № 924/869/20 та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В., суддя Грязнов В.В.

Розпорядженням керівника апарату суду № 01-04/358 від 12.08.2020 р., у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Мельника О.В. та судді Грязнова В.В., призначено заміну суддів членів колегії у судовій справі №924/869/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №924/869/20 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 р. прийняти апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.; доручено забезпечення проведення відеоконференції Хмельницькому апеляційному суді.

Публічне акціонерне товариство "Проскурів" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2055/20 від 14.08.2020 р.), в якому просить суд визнати причини пропуску процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак, ст. 119 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У своєму відзиві, ПАТ "Проскурів" обґрунтував, що у зв`язку із тим, що ухвалу про відкриття провадження у справі ним отримано лише 07.08.2020 р., що зумовило обставини за яких у товариства до закінчення, визначеного судом строку, залишився один день є необхідним поновлення відповідачу строку для надання відзиву у даній справі та прийняти його до розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначені обставини оцінює як достатні, а поновлення строку для надання відзиву - підставне.

В судовому засіданні 18.08.2020 р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, ухвалу суду першої інстанції скасувати прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову у даній справі задоволити.

Представник Публічного акціонерного товариства "Проскурів" в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав додаткові пояснення по суті спору, вважає що ухвала господарського суду Хмельницької області прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак просить ухвалу господарського суду Хмельницької області від 23.06.2020 р. залишити без змін.

Представник сторін Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк Проскурів" у судове засідання не прибув та не реалізували процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомили. При цьому колегія суддів звертає увагу сторін на те, що в даному випадку враховується правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відтак, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2020 р. у справі №924/869/20 у задоволенні заяви Агрофірми "Проскурів" про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст та здійснивши належну оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, дійшов висновку відмовити в її задоволенні, оскільки заявником не надано суду доказів, які б свідчили про намір ТОВ "Технопарк Проскурів" відчужити спірні земельні ділянки третім особам, зокрема, (вчинення підготовчих дій до реалізації земельної ділянки шляхом розміщення оголошень, укладання попередніх договорів тощо), а також доказів того, що вказані земельні ділянки підлягають чи підлягатимуть поділу чи об`єднанню з іншими земельними ділянками, чи зміні цільового призначення, що потребуватиме відповідної реєстрації.

2.Узагальнені доводи апеляційних скарг та заперечення щодо них інших учасників справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що реєстраційні дії переходу права власності на земельні ділянки (на які позивач просить накласти арешт) були вчинені на підставі неіснуючих або підроблених документів під час дії мораторію щодо відчуження у будь-який цивільно-правовий або інший спосіб земель сільськогосподарського призначення. Відтак, з огляду на такі дії відповідача, з метою забезпечення ефективного захисту та відновлення порушеного права, на захист якого позивач звертається до суду, і була подана відповідна заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які незаконно вибули із його володіння.

Скаржник звертає увагу суду, що накладення судом арешту на спірні земельні ділянки є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який не перешкоджатиме здійснювати господарську діяльність ТОВ "Технопарк Проскурів" щодо цільового використання таких об`єктів нерухомого майна, лише унеможливить їх подальше відчуження іншим особам, і такий запобіжний захід не є тотожним майбутнім позовним вимогам та не порушує та не порушує права та охоронювані інтереси інших осіб.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу не врахував, що підставою для забезпечення позову є саме обґрунтоване припущення, що безпосередньо вказує на те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову і має ґрунтуватися виключно на припущеннях, а доводитися доказами має саме степінь ймовірності настання таких припущень, чого судом враховано не було. Судом також не враховано, що предмет позову у вигляді захисту права власності на земельні ділянки хоча і має оцінку, проте такі вимоги спрямовані на відновлення саме права власності, зміст якого, складають як майнові так і немайнові права.

Також місцевий господарський суд обмежився лише дослідженням підстав застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру, а умови ж для застосування забезпечення за вимогою майнового характеру взагалі не розглядалися судом. При цьому, навіть не зважаючи на наявність у немайнової складової, суд у будь-якому разі мав досліджувати не лише те чи невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а й те, чи їх не вжиття унеможливить або ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він і звернувся.

Окрім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту того, що майно вже відчужувалося одним із відповідачів на користь іншого, що вказує на те, що спірне майно може перейти до третіх осіб, що фактично призведе для необхідності позивача із звернення до суду із новим позовом після вирішення вказаного. Також, вказані дії відповідачів свідчать про вчинення ними саме активних дій (переведення права власності між підконтрольними одному і тому ж самому бенефіціару юридичними особами), спрямованих на відчуження нерухомого майна.

Мотивуючи заперечення на апеляційну скаргу відповідач-1 зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що додані до заяви про забезпечення позову документи не містять доказів, які б свідчили про намір відповідачів відчужити спірні земельні ділянки третім особам, зокрема, вчинення підготовчих дій до реалізації земельної ділянки шляхом розміщення оголошень, укладання попередніх договорів тощо. Відсутні і будь-які докази того, що вказані земельні ділянки підлягали чи підлягатимуть поділу чи об`єднанню з іншими земельними ділянками, чи зміні цільового призначення, що потребуватиме відповідної реєстрації. Потенційна можливість вчинення відповідачем певних дій, без надання відповідних доказів не може свідчити про наявність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав та інтересів позивача.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання позовної заяви Агрофірма "Проскурів" звернулася до господарського суду Хмельницької області із заявою, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту не земельні ділянки за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 1,1623 га кадастровий №:28:002:0774, площею 15,4769 га кадастровий №:06:012:0721, площею 0,8284 га кадастровий №:28:001:0792.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, заявник посилається на те, що реєстраційні дії переходу права власності на вказані вище земельні ділянки були вчинені на підставі неіснуючих та/або підроблених документів під час дії мораторію щодо відчуження у будь-який цивільно-правовий або інший спосіб земель сільськогосподарського призначення, тому, з метою забезпечення ефективного захисту та відновлення порушеного права була подана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які незаконно вибули із його володіння.

Заявник наголошує, що накладення судом арешту на спірні земельні ділянки є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який у будь-який спосіб і за будь-яких умов і обставин до вирішення спору по суті не перешкоджатиме здійснювати господарську діяльність ТОВ "Технопарк Проскурів" щодо цільового використання таких об`єктів нерухомого майна, і лише унеможливить подальше відчуження таких іншим особам, і такий запобіжний захід не є тотожним майбутнім позовним вимогам та не порушує і не порушить права та охоронювані інтереси інших осіб.

Заявник звертає увагу суду на ту обставину, що невжиття саме таких засобів забезпечення позову унеможливить ефективний захист інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду, оскільки у випадку задоволення позовних вимог уже після чергової передачі спірних земельних ділянок у власність іншим особам, право колективної власності позивача, на захист та відновлення якого позивач має звернутися до суду уже буде у третє порушено і відновлено зможе бути лише після чергового подання нового позову до суду.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.

Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, пред`явлення позову є процесуальною формою реалізації позивачем права на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011).

Окрім того, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Як встановлено апеляційним судом, на час перегляду даної ухвали в суді апеляційної інстанції, Агрофірми "Проскурів" звернулася до господарського суду Хмельницької області з позовом, в якому просить суд скасувати реєстраційні дії, проведені 22.04.2016 р., на підставі яких були зареєстровані на праві власності за ПАТ "Проскурів" () три земельні ділянки: площею 1,1623 га кадастровий № :28:002:0074; площею 15,4769 га кадастровий №:06:012:0721; площею 0,8284 га кадастровий №:28:001:0792, а також скасувати реєстраційні дії, проведені 16.06.2020 р. щодо вказаних трьох земельних ділянок за тими ж кадастровими номерами, які були зареєстровані на праві власності за ТзОВ "Технопарк Проскурів" () з відновленням первинного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведених 24-25.12.2015 про право колективної власності на земельні ділянки за Агрофірмою "Проскурів" (); витребувати від ТзОВ "Технопарк Проскурів" () на користь Агрофірми "Проскурів" () три земельні ділянки за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 1,1623 га кадастровий №:28:002:0074; площею 15,4769 га кадастровий №:06:012:0721 та площею 0,8284 га кадастровий № :28:001:0792.

З огляду на викладене, апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка містить немайнові вимоги, тобто судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання. Відтак, в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 р. у справі № 910/1040/18).

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 р. у справі №916/10/18).

Обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проаналізувавши зміст та здійснивши належну оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що доводи заявника, викладені у заяві про забезпечення позову, містять лише його загальні міркування та припущення стосовно ймовірності дій щодо подальшого відчуження земельних ділянок або вчинення інших навмисних дій, з метою ускладнення виконання рішення у справі в разі задоволення позову.

Однак, самі лише припущення заявника стосовно того, що подальші можливі дії відповідачів будуть спрямовані на відчуження земельних ділянок не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Заявником не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, які б свідчили про намір ТОВ "Технопарк Проскурів" відчужити спірні земельні ділянки третім особам (вчинення підготовчих дій до реалізації земельної ділянки шляхом розміщення оголошень, укладання попередніх договорів), а також доказів того, що вказані земельні ділянки підлягали чи підлягатимуть поділу чи об`єднанню з іншими земельними ділянками, чи зміні цільового призначення, що потребуватиме відповідної реєстрації.

Тобто, заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з тим, потенційна можливість вчинення відповідачами певних дій, без надання відповідних доказів не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи заявника про те, що відповідачами вчинялися дії щодо передачі вказаних земельних ділянок у 2016, 2020 роках, оскільки такі доводи не свідчать про вчинення вказаними особами дій, спрямованих на відчуження, зміну цільового призначення, перетворення, поділу чи об`єднання земельних ділянок в майбутньому.

Одночасно, колегія суддів приймає до уваги те, що відчуження земельних ділянок ПАТ "Проскурів" на користь ТОВ "Технопарк Проскурів" через чотири роки після отримання таких земельних ділянок від заявника за документами, які заявник оскаржив до суду, не свідчить про намір вказаних осіб ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника.

Судова колегія апеляційного суду також вважає безпідставними посилання заявника на неправомірність відчуження земельних ділянок під час дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, оскільки такі доводи мають бути предметом дослідження та оцінки судом під час розгляду спору по суті та не можуть бути самостійною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява Агрофірми "Проскурів" про забезпечення позову у справі не містить обґрунтованих мотивів та посилань на відповідні докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності невідкладного застосування зазначених заходів, тому в задоволенні даної заяви правомірно було відмовлено судом першої інстанції.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість ухвали суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику Європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши в ухвалі суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування ухвали суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни ухвали, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Агрофірми "Проскурів" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 23.07.2020 у справі №924/869/20 - залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Хмельницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали оскарження ухвали господарського суду Хмельницької області від 23.07.2020р. у справі №924/869/20 повернути господарському суду Хмельницької області

Повний текст постанови складений 19.08.2020 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.