ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2020 р. Справа № 910/1022/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2020 (повний текст складено 03.04.2020)

у справі №910/1022/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 9533,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (надалі ТОВ «Грейнсвард»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі АТ «Укрзалізниця»/відповідач/скаржник) про стягнення збитків за нестачу товару. Позов обґрунтований тим, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною №34260448 допустив незбереження вантажу у вагоні №95541314, а тому з нього підлягає стягненню 9533,28 грн. - вартість недостачі товару. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., а також судовий збір за подання позову у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2020 у справі №910/1022/20 позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь позивача 9533,28 грн. збитків, 1000,00 грн. витрат на правову допомогу та 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору Рішення обґрунтовано доведеністю заявлених позовних вимог. В частині стягнення з відповідача 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, місцевий господарський суд вказав, що саме така сума є співмірною із задоволеними позовними вимогами, а не сума в 5000,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 5000,00 грн. витрат на професійну допомогу і прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача вказану суму; в іншій частині судове рішення просить залишити в силі.

Згідно із витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"; розгляд скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не є перешкодою для перегляду оскаржуваного судового рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в оскаржуваній позивачем частині, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

За приписами ч. 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 статті 126 Кодексу).

У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 статті 126 Кодексу).

Згідно з ч.ч. 1 та 3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторони у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (ч. 1). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 статті 2 ГПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегій Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

У розумінні положень ч. 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Отже, враховуючи наведені положення чинного законодавства, а також позицію Верховного Суду, є очевидним висновок про те, що поряд з необхідністю встановлення судом співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу по відношенню до позовних вимог, зменшення таких витрат не може відбуватися з ініціативи суду, а виключно на підставі заяви чи клопотання сторони, яка не згідна з заявленим до стягнення розміром витрат на професійну правничу допомогу, що кореспондується із принципами змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, закріплених у статтях 13 та 14 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до місцевого господарського суду із позовною заявою, просив стягнути з відповідача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу. До матеріалів справи позивач подав договір про надання правової допомоги №81-02 від 06.02.2019, укладений з адвокатом Драченко В.В., акт виконаних робіт (наданих послуг) №81-02/24 від 16.01.2020, підписаний позивачем та адвокатом, на суму 5000,00 грн. з розшифруванням по позиціям виконаних адвокатом робіт, які у сукупності зайняли 380 хвилин, рахунок на оплату від 16.01.2020, а також платіжне доручення від 16.01.2020 №310, яким підтверджується фактична оплата позивачем адвокату Драченко В.В. 5000,00 грн. за юридичні послуги згідно з актом виконаних робіт №81-02/24 від 16.01.2020.

В той же час, матеріали справи не містять клопотань чи заяв відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як того вимагає стаття 126 ГПК України, а тому, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для зменшення з власної ініціативи заявлений до стягнення розмір судових витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, посилання місцевого господарського суду на постанову об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019, в якій висловлена позиція щодо застосування ч.ч. 4 та 5 статті 129 ГПК України, не може вважатися обґрунтованим, оскільки у вказаній справі відповідач разом з відзивом на позовну заяву заявляв про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з нього витрат на адвоката. В справі ж, яка розглядається апеляційним господарським судом, жодних заяв чи клопотань відповідач до місцевого суду не подавав.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 статті 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 74, 126, 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2020 у справі №910/1022/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2020 у справі №910/1022/20 змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

«Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, м. Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32, літера А, 3-ий поверх, ідентифікаційний код 41564379) суму збитків у розмірі 9533,28 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.».

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.08.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков