ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Справа № 915/817/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

без виклику сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт, 54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/14

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Метал Стивідорінг Компані, 54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26

про: стягнення 45 610,16 грн.

Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №06/662 від 15.06.2020 в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Метал Стивідорінг Компані заборгованості у розмірі 45 610,16 грн. з якої: 33 271,28 грн. основна заборгованість, 6 654,26 грн. штраф, 4 338,05 грн. пеня, 668,50 грн. інфляційні, 678,07 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №РОФ-1314 від 26.12.2014 в частині своєчасної оплати орендної плати балансоутримувачу.

Позивач у позовній заяві просить суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача. Запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача не скористався.

Відповідач про розгляд справи повідомлений ухвалою суду від 22.06.2020, яка отримана останнім 30.06.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №54811323.

У відповідності до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19 від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 239, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 № 291, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено карантин до 11 травня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема уряд продовжив карантин до 22 травня 2020 року на усій території України та послабив деякі карантинні обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20 травня 2020 року № 392 (з урахуванням змін встановлених постановою Кабінету Міністрів України №500 від 17.06.2020) продовжено дію карантину до 31 липня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 р. №641, продовжено дію карантину з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на всій території України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою принципу верховенства права є право на звернення до суду, що передбачено статтею 55 Конституції України та розвинуто статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року як право на справедливий суд. Статтею 64 Конституції передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану.

Беручи до уваги, що відповідач жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину до суду не надав, то суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суддя Семенчук Н.О у період з липня 2020 року по серпень 2020 року перебувала у запланованій щорічній відпустці.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

26 грудня 2014 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Миколаївській області (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Метал Стивідорінг Компані (далі орендар), було укладено Договір №РОФ-1314 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вулиця Заводська, будинок 23/25, що знаходиться на балансі державного підприємства «Миколаївській морський торговельний порт» (далі Договір), у відповідності до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно три нежитлових приміщення (за технічним паспортом ММБТІ №11, №15, №18) в будівлі такелажного складу з службовими приміщеннями, літ «А-2» (інв.№3343), площею 77,4 кв.м. (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ563), будівлю такелажного складу з надбудовою, літ. «Б-2» (інв.№16528), площею 126,8 кв.м. (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ576), навіс з підпірною стінкою, літ. «Д» (інв.№13755), площею 181 кв.м. (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ572), що розташовані в нежитловому об`єкті за адресою: місто Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/25, згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 3 до договору оренди), що перебуває на балансі Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.09.2014 і становить за незалежною оцінкою 333 920,00 грн. (п.1.1 Договору з урахуванням Договору №1 від 20.07.2016 про внесення змін до Договору №РОФ-1314).

У відповідності до п. 2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та не раніше дати державної реєстрації права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та акта приймання передачі майна.

Згідно п. 2.2 Договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786, в редакції змін та доповнень затвердженими постановою КМУ від 14.09.2011 №961, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (жовтень 2014 року) 4274,18 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (п.3.2 Договору).

Пунктом 3.3 Договору сторони визначили, що орендна плата за наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекс інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

У відповідності до п.3.6 Договору, орендна плата перераховується до Державного бюджету України та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендар самостійно розподіляє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до Державного бюджету України (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.3 Договору, орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується призначення платежу за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Пунктом 5.9 Договору сторони погодили, що орендар зобов`язується на вимогу орендодавця та балансоутримувача проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

У відповідності до п.10.1 Договору, цей договір укладено строком на 5 років, що діє з 26.12.2014 по 25.12.2019 рік включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або про зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, із урахуванням змін у законодавстві, які діють на дату продовження цього Договору. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору. Продовження строку дії відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об`єктом оренди (п. 10.4 Договору).

Відповідно до акту приймання передачі від 26.12.2014 орендодавець за участю балансоутримувача передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме мано три нежитлових приміщення в будівлі такелажного складу з службовими приміщеннями літ «А-2» (інв.№3343), площею 77,4 кв.м. (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ563), будівлю такелажного складу з надбудовою, літ. «Б-2» (інв.№16528), площею 126,8 кв.м. (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ576), навіс з підпірною стінкою, літ. «Д» (інв.№13755), площею 181 кв.м. (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ572), за адресою: місто Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/25, що перебувають на балансі ДП «Миколаївський морський торговельний порт».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача:

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 31.05.2019 за №10408331, який був надісланий листом від 12.06.2019 №03/781 та отриманий відповідачем 19.06.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №540;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 30.06.2019 за №12558331, який був надісланий листом від 12.07.2019 №03/899 та отриманий відповідачем 19.07.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №545;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 31.07.2019 за №14468331, який був надісланий листом від 13.08.2019 №03/1037 та отриманий відповідачем 16.08.2019, про що свідчить трек лист від 14.02.2020;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 31.08.2019 за №17038331, який був надісланий листом від 20.09.2019 №03/1223, та отриманий відповідачем 24.09.2019, про що свідчить трек лист від 14.02.2020;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 30.09.2019 за №18778331, який був надісланий листом від 15.10.2019 №03/1305 та отриманий відповідачем 22.10.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №543;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 31.10.2019 за №21248331, який був надісланий листом від 13.12.2019 №03/1427 та отриманий відповідачем 19.11.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №542;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 30.11.2019 за №23038331, який був надісланий листом від 11.12.2019 №03/1613 та отриманий відповідачем 12.12.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №541;

- акт наданих послуг (виконаних робіт) від 31.12.2019 за №25758331, який був надісланий листом від 13.01.2020 №03/51.

На підставі вказаних актів наданих послуг (виконаних робіт) позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, а саме:

- рахунок №10408331 від 31.05.2019 на суму 4 178,35, який був надісланий листом від 12.06.2019 №03/781 та отриманий відповідачем 19.06.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №540;

- рахунок №12558331 від 30.06.2019 на суму 4 157,45, який був надісланий листом від 12.07.2019 №03/899, та отриманий відповідачем 19.07.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №545;

- рахунок №14468331 від 31.07.2019 на суму 4 132,50 грн., який був надісланий листом від 13.08.2019 №03/1037 та отриманий відповідачем 16.08.2019, про що свідчить трек лист від 14.02.2020;

- рахунок №17038331 від 31.08.2019 на суму 4 120,10 грн., який був надісланий листом від 20.09.2019 №03/1223 та отриманий відповідачем 24.09.2019, про що свідчить трек лист від 14.02.2020;

- рахунок №18778331 від 30.09.2019 на суму 4 148,93 грн., який був надісланий листом від 15.10.2019 №03/1305 та отриманий відповідачем 22.10.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №543;

- рахунок №21248331 від 31.10.2019 на суму 4 177,98 грн., який був надісланий листом від 13.12.2019 №03/1427 та отриманий відповідачем 19.11.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №542;

- рахунок №23038331 від 30.11.2019 на суму 4 182,17 грн., який був надісланий листом від 11.12.2019 №03/1613 та отриманий відповідачем 12.12.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №541;

- рахунок №25758331 від 31.12.2019 на суму 4 173,80 грн., який був надісланий листом від 13.01.2020 №03/51.

Відповідач по жодному акту наданих послуг не заявив мотивованої відмови.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки щодо сплати орендної плати за Договором балансоутримувачу, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість з орендної плати за період з травня 2019 року по грудень 2019 року у сумі 33 271,28 грн., що зумовило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Частинами 1,6 ст. 283 Господарського Кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 180 Господарського Кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного Кодексу України передбачено, що відповідно до Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 33 271,28 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3.7 Договору сторони встановили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку на підставі п.3.7 Договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за неналежне виконання договору оренди в загальному розмірі 4 338,05 грн. нараховану:

- на заборгованість 4 178,35 грн. за період з 19.06.2019 по 19.12.2019 у розмірі 691,55 грн.;

- на заборгованість 4 157,45 грн. за період з 16.07.2019 по 16.01.2020 у розмірі 666,26 грн.;

- на заборгованість 4 132,50 грн. за період з 16.08.2019 по 16.02.2020 у розмірі 627,50 грн.;

- на заборгованість 4 120,10 грн. за період з 17.09.2019 по 17.03.2020 у розмірі 577,22 грн.;

- на заборгованість 4 148,93 грн. за період з 16.10.2019 по 16.04.2020 у розмірі 540,49 грн.;

- на заборгованість 4 177,98 грн. за період з 16.11.2019 по 16.05.2020 у розмірі 490,20 грн.;

- на заборгованість 4 182,17 грн. за період з 17.12.2019 по 05.06.2020 у розмірі 419,02 грн.;

- на заборгованість 4 173,80 грн. за період з 16.01.2020 по 05.06.2020 у розмірі 325,81 грн.

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевірений розрахунок пені та визначено, що розмір пені становить 4 338,97 грн. нарахована:

- на заборгованість 4 178,35 грн. за період з 19.06.2019 по 19.12.2019 у розмірі 691,55 грн.;

- на заборгованість 4 157,45 грн. за період з 16.07.2019 по 16.01.2020 у розмірі 666,42 грн.;

- на заборгованість 4 132,50 грн. за період з 16.08.2019 по 16.02.2020 у розмірі 627,66 грн.;

- на заборгованість 4 120,10 грн. за період з 17.09.2019 по 17.03.2020 у розмірі 577,38 грн.;

- на заборгованість 4 148,93 грн. за період з 16.10.2019 по 16.04.2020 у розмірі 540,65 грн.;

- на заборгованість 4 177,98 грн. за період з 16.11.2019 по 16.05.2020 у розмірі 490,36 грн.;

- на заборгованість 4 182,17 грн. за період з 17.12.2019 по 05.06.2020 у розмірі 419,14 грн.;

- на заборгованість 4 173,80 грн. за період з 16.01.2020 по 05.06.2020 у розмірі 325,81 грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягає пеня у розмірі 4 338,05 грн., яка заявлена позивачем в позовній заяві.

Згідно п.3.8 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованості за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Так, позивач у позовній заяві на підставі п.3.8 Договору просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 6 654,26 грн. (33271,28 грн. Х 20%), розмір якого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов`язання перед кредитором. 3 % річних та інфляційні нарахування не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 678,07 грн. нараховані:

- на заборгованість 4 178,35 грн. за період з 19.06.2019 по 05.06.2020 у розмірі 121,08 грн.;

- на заборгованість 4 157,45 грн. за період з 16.07.2019 по 05.06.2020 у розмірі 111,25 грн.;

- на заборгованість 4 132,50 грн. за період з 16.08.2019 по 05.06.2020 у розмірі 100,05 грн.;

- на заборгованість 4 120,10 грн. за період з 17.09.2019 по 05.06.2020 у розмірі 88,92 грн.;

- на заборгованість 4 148,93 грн. за період з 16.10.2019 по 05.06.2020 у розмірі 79,65 грн.;

- на заборгованість 4 177,98 грн. за період з 16.11.2019 по 05.06.2020 у розмірі 69,56 грн.;

- на заборгованість 4 182,17 грн. за період з 17.12.2019 по 05.06.2020 у розмірі 58,98 грн.;

- на заборгованість 4 173,80 грн. за період з 16.01.2020 по 05.06.2020 у розмірі 48,58 грн., розмір яких є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні у загальному розмірі 668,50 грн. нараховані:

- на заборгованість 4 178,35 грн. за період з липня 2019 року по квітень 2020 у розмірі 88,16 грн.;

- на заборгованість 4 157,45 грн. за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 113,08 грн.;

- на заборгованість 4 132,50 грн. за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 125,21 грн.;

- на заборгованість 4 120,10 грн. за період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 95,59 грн.;

- на заборгованість 4 148,93 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 66,80 грн.;

- на заборгованість 4 177,98 грн. за період з січня 2020 року по квітень 2020 року у розмірі 62,67 грн.;

- на заборгованість 4 182,17 грн. за період з січня 2020 року по квітень 2020 року у розмірі 62,73 грн.;

- на заборгованість 4 173,80 грн. за період з лютого 2020 року по квітень 2020 року у розмірі 54,26 грн.

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевіреній розрахунок інфляційних з урахуванням періоду часу, в який індекс інфляції становив менше одиниці (грудень 2019 року) та вірного визначення періоду прострочення, та встановив, що розмір інфляційних, які підлягають стягненню з відповідача становить 617,63 грн., нараховані:

- на заборгованість 4 178,35 грн. за період з липня 2019 року по квітень 2020 у розмірі 79,53 грн.;

- на заборгованість 4 157,45 грн. за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 104,71 грн.;

- на заборгованість 4 132,50 грн. за період з вересня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 116,83 грн.;

- на заборгованість 4 120,10 грн. за період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 87,03 грн.;

- на заборгованість 4 148,93 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 58,18 грн.;

- на заборгованість 4 177,98 грн. за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 54,36 грн.;

- на заборгованість 4 182,17 грн. за період з січня 2020 року по квітень 2020 року у розмірі 62,73 грн.;

- на заборгованість 4 173,80 грн. за період з лютого 2020 року по квітень 2020 року у розмірі 54,26 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 50,87 грн. (668,50 грн. 617,63 грн.) задоволенню не підлягають.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч. 1 ст.129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Метал Стивідорінг компані (54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26, ) на користь Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/14, ) заборгованості за Договором №РОФ-1314 від 26.12.2014 у сумі 33 271,28 грн., пені у розмірі 4 338,05 грн., штраф у розмірі 6 654,26 грн., інфляційних у розмірі 617,63 грн., 3% річних у розмірі 678,07 грн. та 2 099,69 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Н.О. Семенчук