ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа№ 910/17637/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 12.08.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020, повний текст якого складено 07.02.2020

у справі №910/17637/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом"

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив"Наш дом", в якому просять суд визнати недійсними загальні збори Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" від 09.07.2018, оформлені у протокол № 15 та скасувати прийняті на зборах рішення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18 позов задоволено повністю, визнано недійсними рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" від 09.07.2018, оформлені протоколом №15. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1762,00 грн та витрати на правову допомогу у сумі 21 000,00 грн та стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1 762,00 грн.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, оскільки оскаржуваним рішенням загальних зборів було порушено корпоративні права позивачів, в тому числі, на прийняття участі в зборах та управлінні товариством.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

02.03.2020, (згідно накладної поштової установи на конверті), від особи, яка не брала участь у даній справі - ОСОБА_1 з посиланням на ч. 1 ст. 254 ГПК України, надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому посилається на те, що вона не брала участі у розгляді даної справи, а оскарженим рішенням безпосередньо зачіпаються її права, інтереси та обов`язки, як учасника кооперативу. Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначив порушення вимог ст. ст. 46, 50, 74-78, 87 ГПК України та ст. 15 Закону України « Про кооперацію» суд першої інстанції

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив закрити апеляційне провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України, з посиланням на те, що оскаржене судове рішення не впливає та не порушує права та інтереси апелянта.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у письмових поясненнях за назвою «Письмовий виступ до дебатів» просили суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої існтнції без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 справу №910/17637/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2020 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.05.2020 о 15:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 14.05.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 14.05.2020. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020, 29.05.2020, від 06.07.2020, від 20.07.2020 розгляд справи відкладався.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 .

Явка представників сторін.

В судове засідання від 12.08.2020 з`явилися представники усіх учасників справи.

Щодо визначення процесуального статусу особи яка подала апеляційну скаргу та залучення її до участі у справі в якості третьої особи.

04.12.2019 під час розгляду справи у суді першої інстанції до суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про залучення її до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог. Заяву подано до закінчення підготовчого провадження у справі.

У судовому засіданні від 18.12.2019, розглянувши назване клопотання суд пешої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 50 ГПК України, відмовив у його задоволенні. Суд зазначив, що з урахуванням наведеної норми, умовою залучення до участі у справі особи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є наявність обставин, які можуть вказувати на те, що рішення у такій справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін, а не заявлення про це іншим учасниками справи. За висновком суду, наразі відсутні докази існування обставин того, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки ОСОБА_1 щодо однієї із сторін.

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участь у даній справі з посиланням на ч. 1 ст. 254 ГПК України, звернулася з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18. При цьому посилається на те, що вона не брала участі у розгляді даної справи, а оскарженим рішенням судом зачіпаються її права, інтереси та обов`язки, як члена кооперативу пов`язані із фінансуванням діяльності кооперативу за кошти його членів.

Дослідивши зазначене, колегія суддів вважає необхідним з цього приводу зазначити наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 254 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

З вищенаведеного слідує наступний алгоритм дій суду апеляційної інстанції у разі надходження апеляційної скарги від особи, яка не приймала участі у розгляді справи, але вважає, що судом в оскаржуваному рішенні вирішено питання про її права та інтереси: суд має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника і лише після встановлення таких обставин вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи.

Колегія суддів, враховуючи аналіз застосування наведених вимог процесуального закону, дослідивши доводи скаржника дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 не є стороною цього судового спору. В той же час, вона є членом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" та має відповідні права та обов`язки щодо його діяльності. На зборах членів цього кооперативу, які оскаржені у судовому порядку, приймалися рішення пов`язанні з фінансуванням будівництва за кошти членів кооперативу. Тобто, ці рішення можуть безпосередньо вплинути на її права та обов`язки щодо відповідача, пов`язані із обов`язком фінансувати будівництво за рахунок пайових внесків членів кооперативу та цільового внеску на добудову. Таким чином оскаржене рішення суду зачіпає її інтереси, та впливає на її права та обов`язки щодо кооперативу.

Відповідно до частини 2 статті 50 ГПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявлють самостійних вимог щодо предмету спору.

Таким чином, суд першої інстанції помилково не залучив апелянта до участі в справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до вимог статті 254 ГПК України треті особи набувають право на апеляційне оскарження судового рішення.

Це процесуальне право, у даному випадку, не може бути обмежено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі - позивач) є членами Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом", в підтвердження чого позивачами надано довідки ОБ "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" від 27.04.2010, вих. №01-12-2015/2-КП від 01.12.2015.

09.07.2018 відбулися загальні збори учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом". На вказаних загальних зборах учасників кооперативу були прийняті наступні рішення:

- Затверджено термін закінчення пільгового періоду вступу до Кооперативу 15 вересня 2018 року;

- Зараховано частини попередніх внесків членів кооперативу як пайових, із розрахунку 1 грн/м2;

- Затверджено суму цільового внеску на добудову, в розмірі еквіваленту 100 доларів США/м2;

- Затверджено ТОВ "Сіті Стайл" Генеральним підрядником, кошторис добудови графік виконання будівельних робіт, узгоджені з ТОВ "Сіті стайл" у запропонованій Правлінням редакції.

Прийняті 09.07.2018 на загальних зборах учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" рішення оформлені протоколом №15 від 09.07.2018.

Як на підставу для визнання спірних рішень учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" недійсними позивачі посилаються на те, що:

- збори учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом", на яких були прийняті спірні рішення, були проведені з порушенням порядку їх скликання, оскільки позивачі, які станом на дату прийняття спірних рішень, були учасниками Кооперативу, про проведення 09.07.2018 зборів учасників кооперативу належним чином не були повідомлені;

- на зборах була порушена процедура голосування, оскільки не було створено лічильну комісію;

- під час реєстрації учасників загальних зборів не здійснювалося перевірка документів, що підтверджують право брати участь особі у загальних зборах, а також голосувати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи, оцінюючи надані учасниками справ докази погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною першою статті 94 Господарського кодексу України визначено, що кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України "Про кооперацію".

Статтею 2 Закону України "Про кооперацію" визначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Приписами статті 3 Закону України "Про кооперацію" метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Основними завданнями кооперації є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.

Частиною першою статті 12 Закону України "Про кооперацію" визначено, що основними правами члена кооперативу, зокрема є участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.

За умовами частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з правилами статті 101 Господарського кодексу України управління виробничим кооперативом здійснюється на основі самоврядування, гласності, участі його членів у вирішенні питань діяльності кооперативу. Вищим органом управління виробничого кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До органів управління кооперативу належать правління (голова) кооперативу та ревізійна комісія (ревізор) кооперативу.

У відповідності до ч.1 ст.15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Відповідно до приписів частини першої статті 102 Господарського кодексу України загальні збори, вносять зміни до статуту кооперативу; обирають шляхом прямого таємного голосування голову кооперативу, членів правління кооперативу, членів ревізійної комісії (ревізора), членів спостережної ради кооперативу; затверджують напрями розвитку кооперативу; заслуховують звіти органів управління кооперативу про їх діяльність; визначають види і розміри фондів кооперативу, порядок їх формування та використання; затверджують правила внутрішнього розпорядку кооперативного підприємства, річний звіт і баланс кооперативу, порядок формування і розподілу доходу кооперативу, рішення правління (голови) кооперативу про прийняття нових членів; вирішують питання про входження кооперативного підприємства до об`єднань підприємств (кооперативів), участь кооперативу у заснуванні інших суб`єктів господарювання; приймають рішення про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

З вказаною нормою кореспондуються положення частини другої статті 15 Закону України "Про кооперацію".

Згідно із ч. 3 ст.15 Закону України "Про кооперацію" рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням (ч.12 ст.15 Закону України "Про кооперацію").

Згідно із ч.5 ст.15 Закону України "Про кооперацію" про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Відповідно до ч. 6 ст.15 Закону України "Про кооперацію" позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є.

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що приписи ст.15 Закону України "Про кооперацію" обумовлюють обов`язок повідомлення членів кооперативу про дату, місце, час проведення загальних зборів та порядок денний загальних зборів.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про кооперацію" статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Відповідно до п. 14.22. Статуту Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом", затвердженого загальними зборами кооперативу, протокол №15 від 06.07.2017, інформаційне повідомлення про проведення Загальних зборів повинно містити: а) найменування та місцезнаходження Кооперативу; б) дату, час та місце проведення зборів; в) повний перелік питань, включених до порядку денного; г) час початку та закінчення реєстрації членів (їхніх представників), перелік, документів, які підтверджують право на участь члена або його представника у Загальніші зборах; ї) перелік документів, пов`язаних з порядком денним, а також адреса, термін та способи ознайомлення членів з ними; д) адресу, термін та способи надання пропозиції членів щодо порядку денного.

Згідно із п. 14.23. Статуту, не пізніше як за 14 днів до дати проведення Загальних зборів правління публікує інформаційне повідомлення про проведення Загальних зборів на офіційному сайті http://www.investor182.at.ua. Окрім того, в той же строк зазначене повідомлення надсилається або доводиться до відома члена Кооперативу у спосіб, вказаний в заяві про вступ до Кооперативу. Повідомлення доводиться до відома членів, зазначених в списку членів Кооперативу.

Повідомлення вважається таким, що зроблене вчасно, якщо воно надане безпосередньо члену, або передане для відправлення поштової організації не пізніше, ніж за 10 днів до Загальних зборів. Датою надання повідомлення вважається дата, зазначена на штемпелі поштового відправлення відправника (п. 14.24. Статуту).

Не пізніше як за 5 днів до дати проведення Загальних зборів кожен член Кооперативу може запропонувати включення додаткових питань (частин питань) до порядку денного. Пропозиція вважається такою, що надано вчасно, якщо вона за 5 днів до дати проведення Загальних зборів надана безпосередньо до канцелярії Кооперативу, або відправлена рекомендованим листом на адресу, зазначену в повідомленні про скликання Загальних зборів (п. 14.25. Статуту).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у повідомленні про проведення загальних зборів учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом", та повідомлення, яке було розмішено на офіційному сайті Кооперативу, за посиланням http://investor182.at.ua/news/sobranie_zhsk_projdet_cherez_desjat_dnej/2018-06-28-175, вказане повідомлення не містить інформації щодо: найменування та місцезнаходження Кооперативу; час початку та закінчення реєстрації членів (їхніх представників), перелік документів, які підтверджують право на участь члена або його представника у Загальних зборах; перелік документів, пов`язаних з порядком денним, а також адреса, термін та способи ознайомлення членів з ними; адресу, термін та способи надання пропозиції членів щодо порядку денного.

Між тим, згідно інформації на сайті http://investor182.at.ua, оголошення про проведення Загальних зборів 09 липня 2018 року було розміщено 28 червня 2018 року, за 11 днів до їх проведення, тобто з порушенням строку встановленого п. 14.23. Статуту.

Матеріали справи також не містять доказів повідомлення, як це передбачено Статутом Кооперативу, членів кооперативу, в тому числі позивачів, про проведення 09 липня 2018 року загальних зборів учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" та повідомлення членам кооперативу порядку денного загальних зборів.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідачем було порушено порядок їх скликання та проведення, доказів належного повідомлення про проведення зборів відповідач не надав.

Доказів протилежного в спростування факту неповідомлення позивачів про дату, місце, час проведення 09 липня 2018 року та порядок денний загальних зборів учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" відповідачем суду не надано.

Відсутність належного повідомлення підтверджено поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як членів Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом", у заявах свідків від 13.01.2019, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Едігаровим Е.М.

Серед іншого, згідно із п. 14. 29. Статуту, не пізніше ніж за 5 днів до Загальних зборів членам кооперативу повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, пов`язаними з порядком денним під ознайомлення з документами в цьому пунктів мається на увазі:

а) безпосереднє ознайомлення з документами в приміщенні Кооперативу;

б) на письмовий запит члена - надіслати йому не пізніше трьох робочих днів з дат отримання запиту відповідного документу в той же спосіб, як правило, у який був отримано запит.

Що стосується зазначеного, позивачі послались на те, що на момент проведення загальних зборів учасників Обслуговуючого кооперативу "ЖСК "Наш Дом" місцезнаходження Кооперативу, яке значилося в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, було: м. Київ, вул. Борщагівська 182-В. Однак, позивачі стверджують, що кооператив за даною адресою не знаходився, у зв`язку із чим позивачі були позбавлені права ознайомлюватися з документами порядку денного загальних зборів, а відповідно вносити свої пропозиції, питання до порядку денного.

Разом з тим, відповідач у поданих до суду першої інстанції 04.12.2019 поясненнях, підтвердив відсутність Обслуговуючого кооперативу "ЖСК "Наш Дом" у приміщенні за вказаною адресою.

Судом першої інстанції також правомірно прийнято до уваги доводи позивачів про те, що на зборах була порушена процедура голосування, оскільки не було створено лічильну комісію, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.9 ст.15 Закону України "Про кооперацію" загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі (ч.10 ст. 15 Закону України "Про кооперацію").

Згідно із ч.11 ст.15 Закону України "Про кооперацію" рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

У відповідності до ч. 12 ст.15 Закону України "Про кооперацію" рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

У відповідності до п. 15.4. Статуту, для організації процедури голосування на Загальних зборах та підрахунку голосів створюється лічильна комісія.

Згідно із п.16.4., 16.5, 16.8. Статуту, члени кооперативу беруть участь у Загальних зборах особисто або через своїх представників; передача членом своїх повноважень іншій особі здійснюється на підставі довіреності або договору доручення, укладених відповідно до вимог чинного законодавства; довіреності членів Кооперативу - фізичних осіб повинні бути нотаріально посвідченими або такими, що прирівнюються до нотаріально посвідчених.

Згідно із п.17.2. Статуту реєстрація членів Кооперативу та їх представників, що прибули для участі в Загальних зборах, розпочинається за 1 годину і закінчується за 15 хвилин до часу початку роботи Загальних зборів.

Кожному члену Кооперативу (представнику) під час реєстрації відповідно до кількості голосів, які йому належать, видаються бюлетні з кожного питання порядку денного та/або картка для голосування (п. 17.4. Статуту).

У матеріалах справи відсутні докази створення в Обслуговуючому кооперативі "ЖСК "Наш Дом" лічильної комісії, таким чином зазначені аргументи позивача про порушення п. 15.4. Статуту, знайшли своє підтвердження.

Окрім зазначеного, позивачі також вказали, що в порушення вище вказаних п.16.4., 16.5, 16.8 положень Статуту, під час реєстрації учасників загальних зборів не здійснювалося перевірка документів, що підтверджують право брати участь особі у загальних зборах, під час проведення реєстрації загальних зборів 09 липня 2018 року особами, які її проводили, не видавалися картки для голосування, а також бюлетні з кожного питання порядку денного.

Ці аргументи позивачів також заслуговують на увагу. Так, у своїх поясненнях, поданих до суду 04.12.2019 відповідач відповідні обставини щодо відсутності у Обслуговуючого кооперативу "ЖСК "Наш Дом" бюлетенів для голосування підтвердив. Зазначив, що попереднім складом Правління Обслуговуючого кооперативу "ЖСК "Наш Дом" бюлетені для голосування не передавалися.

Також, у своїх поясненнях відповідач, пояснив, що у зв`язку із відсутністю відкритого та актуального реєстру членів Кооперативу, виданих відповідних посвідчень можлива наявність помилок при реєстрації, голосуванні та оформленні результатів голосування.

Враховуючи зазначене, докази в спростування факту допущених порушень під час процедури реєстрації та голосування на загальних зборах учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" від 09.07.2018 у суду відсутні.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Суд констатує, підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При цьому, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму;

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства;

- відсутність протоколу загальних зборів.

Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

З урахуванням наведеного, право окремих членів кооперативу на участь у загальних зборах і голосуванні при прийнятті рішення є порушеним та підлягає захисту у випадку їхньої відсутності на зборах через недотримання органами кооперативу вимог закону і статуту про порядок скликання і проведення зборів.

Таким чином, вищезазначені встановлені порушення при проведенні загальних зборів учасників Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" від 09.07.2018 порушили права позивачів, як членів кооперативу, зокрема, права на участь в управлінні кооперативом, права вносити пропозиції щодо роботи кооперативу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваним рішенням загальних зборів було порушено корпоративні права позивачів, в тому числі, на прийняття участі в зборах та управлінні товариством. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування викладених у позові обставин. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявленого позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Наш дом" від 09.07.2018, що оформлені протоколом №15.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником - ОСОБА_1 не наведено. Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржник фактично вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів і аналогічних доводів у справі.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Серед іншого, позивач-1 також заявив вимогу про стягнення з відповідача 21000,00 грн витрат на правову допомогу у відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 123, ч. 1 ст. 124, ч. 8 ст. 129 ГПК України.

18.12.2019 позивачем-1 подано заяву щодо розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи та 21.01.2020 про розподіл судових витрат. На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем-1 надано: копію договору №03-38 про надання правової (правничої) допомоги від 12.11.2018, укладеного Урсу С.В. з адвокатом з адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери"; додаткову угоди до договору від 21.12.2018; розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу; акт надання послуг №8 від 20.01.2020.

Згідно із поданого розрахунку суми судових витрат загальна сума визначених витрат, понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 21 000,00 грн.

Що стосується цієї вимоги суд першої інстанції, дослідивши подані позивачем докази, враховуючи положення чинного законодавства в цій частині, прийшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 21000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із наведеним висновком суду, вважає його правильним та обґрунтованим. Між тим, за доводами апеляційного оскарження рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу не оскаржено.

14.05.2020 через відділ документального забезпечення суду від представників позивача - Урсу Світлани Василівни та ОСОБА_3 разом з відзивом на апеляційну скаргу подано попередній розрахунок судових витрат, відповідно до якого очікувані витрати на правову допомогу, надану обом позивача у суді апеляційної інстанції становлять 50 000,00 грн.

20.07.2020 через відділ документального забезпечення суду від представника Урсу С.В. надійшла заява, про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, у якій заявник просить стягнути із скаржника ОСОБА_1 - 22 500,00 грн. Заява обґрунтована наявністю витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, понесених на стадії апеляційного провадження та наявністю правових підстав для їх відшкодування у заявленій сумі.

Розглянувши таку заяву колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, позивачем-1 надано до матеріалів справи: копію договору №03-38 про надання правової (правничої) допомоги від 12.11.2018, укладеного Урсу С.В. з адвокатом з адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери"; акт надання послуг №41 від 15.05.2020 на суму 22 500,00 грн; ордер серія КВ № 800831 виданий АО "Гапоненко Роман і партнери".

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів зазначає про наступне.

Так, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, за якою витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Разом з тим поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні Європейського суду з прав людини також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 ГПК України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результата її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Як зазначено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як було зазначено вище, представник Урсу С.В. просить стягнути із скаржника ОСОБА_1 - 22 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за надання послуг у суді першої інстанції. У Акті наданих послуг від 15.05.2020 №41 не зазначено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, натомість вказано «гонорар за надання правової (правничої) допомоги», 15 год, ціна 1500,00 грн (1 год), загальна вартість яких складає 22 500,00 грн.

Між тим, у попередньому розрахунку судових витрат було вказано, що надання послуг включало в себе: аналіз апеляційної скарги, підготовку та подання заперечення проти відкриття апеляційного провадження, аналіз судової практики та діючого законодавства з приводу рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18, напрацювання правової позиції щодо предмету апеляційної скарги, підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу, участь адвоката у судових засіданнях.

У судовому засіданні від 12.08.2020 присутній представник скаржника заперечив проти задоволення вказаної заяви, вказуючи, що визначений розмір таких витрат є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), просив у задоволенні заяви відмовити.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстнції, вважає за можливе вирішити питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, застосувавши критерії пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає, що для належного представлення інтересів позивачів у цій справі заявлені витрати не повною мірою відповідають критеріям реальності та розумності, не є неминучими.

При цьому колегія суддів враховує співмірність цієї суми з реальним обсягом такої допомоги у суді апеляційної інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та розгляду справи у господарському суді апеляційної інстанції та фактичну тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат та вважає, що обґрунтованою сумою витрат на професійну правову допомогу, з огляду на складність даної справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, є сума в розмірі 5000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Помилка суду першої інстанції пов`язана з відмовою апелянту у залученні її до участі у справі в якості третьої особи виправлена судом апеляційної інстанції.

При цьому, обставина незалучення ОСОБА_1 до участі її у справі в якості третьої особи у даному випадку, виходчи із предмету спору та характеру спірних правовідносин, не призвела до прийняття неправильного судового рішення по суті спору. Підстав для застосування ст. 277 ГПК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на ОСОБА_1 (скаржника).

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/17637/18.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №910/17637/18 в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти заяви представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 910/17637/18 в суді апеляційної інстанції - відмовити.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 20.08.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков