ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.08.2020 Справа№ 914/730/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" про забезпечення позову

у справі № 914/730/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство", с. Ожидів, Буський район, Львівська область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, присілок Копані, с. Сілець, Сокальський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 472 997,00 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань з перевезення вантажу,

встановив:

у провадженні Господарського суду Львівської області на стадії підготовчого засідання знаходиться позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 472 997,00 грн. Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. Зокрема, ухвалою від 19.05.2020 року повернуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" від 05.05.2020 року про забезпечення позову.

У судовому засіданні 20.08.2020 року позивачем подано заяву про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки Scania моделі R420, державний номерний знак НОМЕР_1 червоного кольору та накладення арешту на спеціалізований напівпричіп самоскид - Е, марки Zaslaw, модель D-653, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

У поданій заяві позивач описує обставини замовлення ним та перевезення вантажу відповідачем, які мали місце 19.04.2019 року, та які є підставою позову у даній справі про стягнення 472 997,00 грн. Позивач зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, виконання яких відповідач порушив, не доставивши до місця призначення завантажений позивачем вантаж. Тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" просить суд на час вирішення справи накласти в межах розміру позовних вимог арешт на два приватні автомобілі ОСОБА_1 , а саме автомобіль марки «Сканія» д.н.з. НОМЕР_3 , причіп д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль марки «Сканія» д.н.з. НОМЕР_1 , причіп д.н.з. НОМЕР_4 , які здійснювали перевезення товару. Водночас, у прохальній частині заяви позивач просить суд забезпечити позов у справі шляхом накладення арешту на спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки Scania моделі R420, державний номерний знак НОМЕР_1 червоного кольору, і шляхом накладення арешту на спеціалізований напівпричіп самоскид - Е, марки Zaslaw, модель D-653, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з витягом з державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки Scania моделі R420, державний номерний знак НОМЕР_1 червоного кольору зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Середня ринкова вартість даного транспортного засобу становить 310 000 гривень. Відповідно до цього ж Витягу за громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано спеціалізований напівпричіп самоскид - Е, марки Zaslaw, модель D-653, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Середня ринкова вартість становить 143 500 грн.

ТзОВ «Буське сорто-насінницьке підприємство» зазначає, що на даний час ФОП ОСОБА_1 ухиляється від повернення вказаних коштів, які є суттєвими для забезпечення діяльності ТзОВ «Буське сорто-насінницьке підприємство». Окрім цього, відповідач не бере жодну кореспонденцію ані за адресою своєї реєстрації, ані за адресою фактичного здійснення підприємницької діяльності. Усі телефони зазначені у відкритих джерелах інформації не відповідають вже протягом 6 (шести) місяців. Поведінка відповідача свідчить про те, що останній в жодний спосіб не збирається повертати суму заборгованості та виконувати умови договору.

Позивач стверджує, що накладення арешту на спеціалізований вантажний сідловий тягач та спеціалізований напівпричіп жодним чином не вплине на можливість пересування вказаних транспортних засобів та перевезення ними відповідачем вантажів, однак надасть можливість виконати рішення суду. ТзОВ «Буське сорто-насіннтьке підприємство» вважає, шо без забезпечення позову у виді накладення арешту на вищевказані транспортні засоби, існує реальна і доведена небезпека того, шо відповідач відчужить майно в ближчому часі з метою уникнення невиконання майбутнього рішення суду, що повністю унеможливить виконання рішення суду, позбавить позивача ефективного захисту та поновлення прав, за захистом яких він звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Перевіривши зазначені позивачем обставини та обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, суд не вважає доведеною та належним чином підтвердженою необхідність забезпечення позову у обраний позивачем способи, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви, необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується невиконанням відповідачем зобов`язань по перевезенню вантажу, бездіяльністю відповідача по поверненню суми заборгованості та виконанню умов договору, відсутністю зустрічної поведінки - не відповідає на телефонні дзвінки та не приймає кореспонденцію, наявністю реальної і доведеної небезпеки того, що відповідач відчужить майно в ближчому часі з метою уникнення невиконання майбутнього рішення суду.

Так, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження належного йому майна, до заяви не долучено. Подані скріншоти з сайту RST.ua та Autoline не підтверджують жодним чином, що вказані оголошення розміщені саме відповідачем і стосуються саме автомобіля та причепа, арешт на які просить накласти позивач. Такі документи, які, до речі, не містять дати їх виготовлення, позивачем надано ймовірно для підтвердження ринкової ціни аналогічних автотранспортних засобів. Відтак, реальна небезпека того, що відповідач відчужить майно в ближчому часі, позивачем не доведена.

Твердження про повернення всієї кореспонденції від відповідача, та про те, що відповідач упродовж шести місяців не відповідає на телефонні дзвінки, не є визначальним і достатнім для визнання відповідача таким, що ухиляється від виконання своїх обов`язків. Суд зазначає, що судове рішення приймається на основі досліджених доказів в їх сукупності. Більше того, суд також враховує, що відповідач, не лише через свого представника, а й особисто бере участь в судових засіданнях у даній справі, тобто не уникає зв`язку з представником позивача.

Обставини невиконання відповідачем зобов`язань по перевезенню вантажу та наявність у відповідача обов`язку по виконанню умов договору чи по поверненню суми заборгованості є фактичними обставинами справи, які становлять підставу позову, і які будуть предметом дослідження в розгляді справи по суті. Тобто суд не вправі визнавати доведеними зазначені позивачем і заперечувані відповідачем у судових засіданнях і у відзиві обставини під час розгляду заяви про забезпечення позову і не може посилатись на такі обставини як на єдину підставу для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення. Більше того, інститут забезпечення позову призначений для запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, а не для автоматичного застосування при порушенні зобов`язання іншою стороною. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Один лише факт порушення договірного зобов`язання, якщо такий мав місце у відносинах сторін даного спору, не свідчить про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як цього вимагає ст. 136 ГПК України.

Суд зазначає, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю до вимог, для забезпечення яких він вживається. Оцінку такої відповідності здійснює господарський суд, зокрема, враховуючи співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Позивач, обираючи спосіб забезпечення позову - накладення арешту на автомобіль та причеп відповідача, не обґрунтовує, яким чином вжиті заходи забезпечення сприятимуть ефективному виконанню судового рішення про стягнення заборгованості у разі постановлення рішення на користь позивача. Також позивачем не наведено відомостей стосовно того, що у відповідачів відсутні будь-які грошові кошти, в тому числі і на рахунках в банку, або інше майно, за рахунок якого може відбутись погашення заборгованості у випадку задоволення позовних вимог в даній справі. Тобто, позивачем не обґрунтовано обраного ним способу забезпечення позову про солідарне стягнення заборгованості в розумінні співмірності та адекватності.

Суд зазначає, що саме обранням належного відповідно до предмета спору заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист порушених прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову. Право вжиття тих чи інших заходів належить суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що всупереч положенням статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних міркуваннях та припущеннях. До того ж, посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення його майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову та існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду, не навів достатніх обґрунтувань та не довів обставин того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортні засоби може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав/інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відтак, заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" від 20.08.2020 року про забезпечення позову у справі № 914/730/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено в апеляційному порядку з протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.08.2020 року.

Суддя Р.І. Матвіїв