ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 серпня 2020 року Справа № 903/64/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта", м.Київ

до Фізичної особи - підприємця Іллюка Вадима Михайловича, м.Луцьк

про визнання договору недійсним

Суддя Кравчук А.М.

встановив: 31.01.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" №303 від 30.01.2020 до фізичної особи-підприємця Іллюка Вадима Михайловича про визнання недійсним договору поставки №120-09А від 10.04.2009.

Ухвалою суду від 03.02.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" залишено без руху. Запропоновано позивачу не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, подати суду докази на уповноваження Пасенка Сергія Анатолійовича представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" в Господарському суді Волинської області.

Ухвалою суду від 11.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 04.03.2020 о 10 год. 30 хв. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду.

Протокольною ухвалою від 04.03.2020 суд відклав підготовче засідання на 25.03 2020 год. на 10 год. 30 хв.

На офіційному сайті Господарського суду Волинської області опубліковано оголошення про те, що справа №903/64/20, призначена до розгляду на 25.03.2020, враховуючи обмежувальні карантинні заходи, введені Господарським судом Волинської області, не відбудеться.

Ухвалою суду від 01.04.2020 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів до 11.05.2020. Встановлено, що про дату і час судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.

Ухвалою суду від 19.06.2020 розгляд справи призначено на 01.07.2020 об 11 год. 00 хв.

Господарський суд протокольними ухвалами від 01.07.2020, 29.07.2020 підготовче засідання відклав на 29.07.2020 о 12 год. 30 хв., 12.08.2020 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 12.08.2020 провадження у справі закрито.

17.08.2020 на адресу суду надійшла заява підприємця Іллюка В.М. №17/08/20-1 про розподіл судових витрат відповідача, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги по даній справі в сумі 6 500 грн. 00 коп.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Отже в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що 03.03.2020 підприємець Іллюк В.М. подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідача по справі, який складає 14 000 грн. 00 коп. (а.с. 162-164).

Заява підприємця Іллюка В.М. №17/08/20-1 про розподіл судових витрат відповідача, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги по даній справі в сумі 6 500 грн. 00 коп., подана суду протягом п`яти днів після закриття провадження у справі (провадження у справі закрито ухвалою суду від 12.08.2020 на стадії підготовчого провадження), а тому приймається судом.

Дослідивши заяву підприємця Іллюка В.М. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

27.02.2020 між підприємцем Іллюком В.М. та Адвокатським об`єднанням "АФК" укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3 договору правнича допомога по даному договору надається клієнту по судовій справі №903/64/20 за позовом ТОВ "ТД "Аванта" до клієнта про визнання недійсним договору поставки №120-09А від 10.04.2009. Для надання правничої допомоги клієнту адвокатське об`єднання призначає адвокатів зі складу об`єднання. Конкретний адвокат зазначається в адвокатському ордері. Розмір гонорару у кожній конкретній справі визначається сторонами у додатках до договору. Гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатами час з розрахунку 1 година роботи 1 000 грн. 00 коп. Оплата здійснюється не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Додатком №1 до договору від 27.02.2020 визначено вартість послуг адвокатського об`єднання.

Представництво інтересів підприємця Іллюка В.М. здійснюється адвокатом Гламаздою М.П. на підставі ордеру ВЛ №000064547 від 27.02.2020.

Згідно акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 13.08.2020 у відповідності до договору про надання правничої допомоги від 27.02.2020 адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом отримано таку правничу допомогу по справі №903/64/20:

- зустріч з клієнтом для надання консультацій, роз`яснень клієнту його прав та обов`язків у господарському процесі, ознайомлення з пред`явленим ТОВ "ТД "Аванта" позовом та роз`яснення правових наслідків у разі можливого задоволення або відмови у задоволенні позову, визначення правової позиції по справі, визначення переліку необхідних бухгалтерських і банківських документів для аргументування правової позиції по справі №903/64/20 - витрачено часу 0,5 год., вартість 500 грн. 00 коп.;

- правовий аналіз наданих клієнтом бухгалтерських і банківських документів та підготовка відзиву на позовну заяву, подання відзиву до суду по справі №903/64/20 - витрачено часу 5 год., вартість 5 000 грн. 00 коп.;

- участь 04.03.2020 у судовому засіданні Господарського суду Волинської області по справі №903/64/20 - витрачено часу 1 год., вартість 1 000 грн. 00 коп.

Згідно ухвали суду та протоколу судового засідання від 04.03.2020 судове засідання відбулося за участю представника відповідача Гламазди М.П.

На підставі договору про надання правничої допомоги від 27.02.2020 підприємцю Іллюку В.М. виставлено рахунок №80 від 13.08.2020 на суму 6 500 грн. 00 коп.

17.08.2020 підприємцем Іллюком В.М. здійснено оплату наданих послуг в сумі 6 500 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №ПН833.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Відповідач у попередньому розрахунку судових витрат, клопотанні про забезпечення судових витрат, яке отримано позивачем 17.03.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" № 217, зазначив суму на правничу допомогу 14 000 грн. 00 коп.

Заяву від 17.08.2020 про розподіл судових витрат ТОВ "ТД "Аванта" отримало 25.08.2020, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №527.

Доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність та/або нереальність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи, позивач не надав.

З огляду на те, що умовами договору сторони погодили суми послуг за представництво інтересів відповідача в суді, а також, враховуючи фактичний об`єм наданих юридичних послуг підприємцю Іллюку В.М. в межах даної справи (консультація клієнта щодо наявного спору, підготовка та подання 03.03.2020 відзиву по суті спору, участь представника у судовому засіданні 04.03.2020), співмірність суми витрат із складністю даної справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також доведеність відповідачем, у відповідності до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України, надання йому адвокатським об`єднанням «АФК», зокрема адвокатом Гламаздою М.П., послуг на професійну правничу допомогу у суді, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат та стягнення з ТОВ "ТД "Аванта" 6 500 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №914/633/18 від 04.03.2020, №911/471/19 від 05.03.2020, №909/979/19 від 13.08.2020.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву підприємця Іллюка Вадима Михайловича №17/08/20-1 від 17.08.2020 про розподіл судових витрат задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" (вул. Олени Теліги, 15, м.Київ, ) на користь підприємця Іллюка Вадима Михайловича ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 )

- 6 500 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

3. Видати наказ.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 27.08.2020.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук