Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/530/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Куришко І.І., адвокат, ордер АІ №1044724 від 17.07.2020 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніком груп" (м.Біла Церква, Київська область)

до Василів Людмили Леонідівни (м.Коростень, Житомирська область)

про стягнення 32861,21грн.

Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Даніком груп" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Василів Людмили Леонідівни про стягнення 32861,21грн, з яких: 30000,00грн основного боргу, 1175,54грн 3% річних та 1685,67грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 22.06.2020, а ухвалою 22.06.2020 розгляд справи по суті відкладено на 17.08.2020.

Слід зазначити, що відповідно до ст.20 ГПК України спір у даній справі як за предметом спору, так і за суб`єктним складом підлягає розгляду в господарських судах, виходячи з наступного.

Позов у даній справі подано до відповідача - фізичної особи Василів Людмили Леонідівни .

Суд на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановив, що 10.04.2019 внесені зміни до державної реєстрації щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи Василів Людмили Леонідівни. Разом з тим, відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності на момент виникнення спірних правовідносин та діяла як суб`єкт господарювання. Тому спір розглядається судом за правилами господарського судочинства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 березня 2018 року у справі №593/793/14-ц, де зазначено, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 04.09.2019 у справі №640/16902/18.

Представник позивача в судовому засіданні 17.08.2020 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 17.08.2020 не направив, відзиву на позов не подав. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Слід зазначити, що на адресу господарського суду 27.07.2020 та 30.07.2020 повернулись не врученими ухвали Господарського суду Житомирської області від 22.06.2020 та від 22.07.2020, які направлялись на адресу відповідача: АДРЕСА_1 з відмітками пошти "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з відповіддю відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 29.05.2020 №556/9 на ухвалу суду від 27.05.2020, зареєстрованим місцем проживання гр. Василів Людмили Леонідівни , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: АДРЕСА_2 (а.с.31).

Також судом встановлено, що в м.Коростень вулицю Табукашвілі було перейменовано на вулицю Героїв Небесної Сотні, що підтверджується скрін-шотами з офіційного сайту міста Коростень (а.с.79-80).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи те, що неявка в засідання суду відповідача, неподання ним відзиву на позов не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено оплату ФОП Василів Л.Л. на суму 30000,00грн з призначенням платежу: "передоплата за пиломатеріали згідно договору №05/02-2018 від 05.02.2018", що підтверджується банківською випискою від 21.04.2020 (а.с.13).

До матеріалів справи позивачем надано проекти договору поставки №05/02-2018 від 05.02.2018 та специфікації (а.с.16-18) між Товариством з обмеженою відповідальністю "Даніком груп" (позивач) та ФОП Василів Людмилою Леонідівною (відповідач).

В подальшому позивач направляв на адресу відповідача вимогу №26/11-18 від 26.11.2018, в якій просив повернути безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 30000,00грн в семиденний термін з дня отримання даної вимоги (а.с.14, докази надіслання та отримання - а.с.15). Однак, відповідач відповіді на зазначену вимогу позивача не надав, кошти позивачу не повернув.

Позивач посилаючись на те, що відповідач договір поставки №05/02-2018 від 05.02.2018 не підписав, отримані від позивача кошти не повернув, звернувся з позовом у даній справі про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 30000,00грн, 1175,54грн 3% річних та 1685,67грн інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України зокрема передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з вимогами ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Стаття 181 ГК України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті зазначається про те, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

При цьому, ч. 8 статті 181 ГК України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

У даному випадку, позивач направивши відповідачу проект договору, в подальшому очікував на встановлення між сторонами правовідносини, які мали розвиватись підпадаючи під регулювання ст.181 ГК України.

Проте, відповідач проект договору поставки №05/02-2018 від 05.02.2018 та специфікацію не підписала, протокол розбіжностей не надала (доказів протилежного матеріали справи не містять). Відтак, на момент перерахування позивачем відповідачу грошових коштів правова підстава була відсутня.

За приписами ст.1212 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Тобто позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст.11 Цивільного кодексу України.

За змістом ст.177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статті 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Як встановлено судом, 07.02.2018 позивачем, згідно виписки АТ "Прокредит банк" по рахунку НОМЕР_1 з 01.02.2018 по 01.04.2020, було перераховано ФОП Василів Л.Л. 30000,00грн (а.с.13,42), із зазначенням призначення платежу: "передоплата за пиломатеріали згідно договору №05/02-2018 від 05.02.2018 у т.ч. ПДВ 20% - 5000,00грн".

Беручи до уваги пояснення представника позивача, наведені в позовній заяві та наявні у матеріалах справи докази, зокрема відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження укладення між сторонами договору поставки №05/02-2018 від 05.02.2018, суд приходить до висновку про те, що такий договір між сторонами укладено не було. За таких обставин, відповідач є особою, яка набула та зберегла майно (грошові кошти) за відсутності правової підстави.

Отже за відсутності факту існування будь-яких підтверджених документальними доказами правовідносин, які б передбачали необхідність перерахування коштів, відповідач зобов`язаний був повернути безпідставно отримані кошти одразу після їх отримання без належної правової підстави.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогою №26/11-18 від 26.11.2018, в якій просив перерахувати на рахунок позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 30000,00грн (а.с.14,43-44, докази надіслання та отримання - а.с.15). Однак, відповідач відповіді на вимогу позивача не надала, кошти не повернула.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо повернення отриманих коштів у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги не виконала, у зв`язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 30000,00грн.

З огляду на вищевикладене та враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору поставки, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі 30000,00грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 1175,54грн 3% річних та 1685,67грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1175,54грн 3% річних та 1685,67грн інфляційних втрат, господарський суд враховує таке.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що статтю 625 Цивільного кодексу України включено до розділу 1 книги 5 цього Кодексу "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстави їх виникнення, у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло відповідно до статті 1212 ЦК України, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно збережених грошей нараховуються "інфляційні втрати" та три проценти річних від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. При цьому зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України, а отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не лише з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту неповернення безпідставно одержаних чи збережених коштів (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 по справі №904/8223/16).

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1175,54грн за період з 12.12.2018 по 01.04.2020 (розрахунок а.с.7). При цьому, позивач починав обраховувати прострочення оплати та, відповідно, нарахування 3% річних та інфляційних втрат з 12.12.2018.

При нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат слід приймати до уваги, що строк повернення отриманих коштів на суму 30000,00грн настав протягом семи днів від дня пред`явлення вимоги. Вимогу про сплату заборгованості в сумі 30000,00грн позивачем було направлено відповідачу 28.11.2018 (а.с.46), що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 28.11.2018 та описом вкладення.

З наявної в матеріалах справи довідки відстеження поштового відправлення з офіційного сайту "Укрпошти" вбачається, що відправлення за №127 не було вручене під час доставки: інші причини 04.12.2018 та повернуто відправнику.

З урахуванням положень ч.2 ст.530 ЦК України, відповідач повинен був здійснити розрахунок в строк до 11.12.2018 (включно), відповідно прострочка сплати коштів настала з 12.12.2018.

Господарський суд, перевіривши проведені позивачем нарахування заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що вказані нарахування здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1175,54грн та інфляційних втрат в сумі 1685,67грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 30000,00грн в рахунок повернення отриманих коштів, 1175,54грн 3% річних та 1685,67грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 10500,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

03.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Куришко і партнери" (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги №03/03/20 (а.с.47-48).

Згідно з п.1.1 договору, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору, адвокатське об`єднання надає професійну правничу допомогу по підготовці позову, супроводженню розгляду справи, представництву інтересів клієнта у суді під час здійснення господарського судочинства за позовом до Василів Людмили Леонідівни, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів, іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

За умовами пункту 2.1.4 договору, адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання з надання вказаної в п. 1.2 цього договору юридичної допомоги, у тому числі: здійснює представництво інтересів клієнта у Господарському суді Житомирської області, Північно-західному апеляційному господарському суді та Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду під час розгляду вказаного спору.

Для надання юридичної допомоги клієнту, адвокатське об`єднання призначає адвокатів Краснікова Андрія Петровича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1291 від 02.04.2002 року (пункт 2.5 договору).

Згідно п.4.1 договору, гонорар адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги згідно цього договору складається з погодинної оплату - ціна 1 (однієї) години роботи адвоката складає 1400,00грн, та фіксованого розміру за представництво у суді - 2000,00 гривень за 1 судове засідання.

За умовами пункту 4.2 договору, оплата за даним договором здійснюється в гривнях шляхом перерахування гонорару на банківський рахунок Адвокатського об`єднання згідно виставлено рахунку(-ів) впродовж п`яти днів після вступу в законну силу рішення першої інстанції.

Пунктом 4.3 договору, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням при наданні вказаної у договорі юридичної допомоги.

Вказаний договір підписаний уповноваженими особами.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, до матеріалів справи надано розрахунки витрат на правничу допомогу наданих послуг Адвокатським об`єднанням "Куришко і партнери" ТОВ "Даніком Груп" згідно договору про надання правової допомоги №03/03/20 від 03.03.2020, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2020, рахунок на оплату від 15.06.2020 (а.с.47-50).

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2020 міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а саме:

- вивчення та аналіз документів щодо боргу (платіжного доручення, виписки банку тощо), документів досудового врегулювання спору, серед іншого правовстановлюючих та реєстраційних документів (правосуб`єктність), проекту договору та специфікації - 1,5 години;

- консультації, узгодження правової позиції, стратегії захисту та алгоритму дій з клієнтом, у т. ч. спосіб захисту, предмет та підстави позову, суб`єктний склад сторін, юрисдикція, судовий збіг ознайомлення з правозастосовчою практикою касаційної інстанції - 2,0 години;

- підготовка позовної заяви про стягнення грошових коштів з розрахунками сум, що стягуються - 2,5 години;

- підготовка до розгляду, включаючи ознайомлення з ухвалою суду від 27.05.2020р. про відкриття провадження у справі, складання клопотань від 15.06.2020р. з процесуальних питань щодо надання документів та розгляду справи - 1,5 годин.

Також в акті приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2020 адвокат та клієнт погодили, що вартість наданих адвокатським об`єднанням послуг клієнту станом на 15.06.2020 становить 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн., без ПДВ. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг клієнт до адвокатського об`єднання немає.

Адвокат Куришко І.І. та ОСОБА_2 внесені до Єдиного реєстру адвокатів України (свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №6656/10 від 26.04.2018 та №1291 від 02.04.2002), що підтверджується відомостями з офіційного сайту Єдиного реєстру адвокатів України в мережі Інтернет за вебадресою: http://erau.unba.org.ua/ (а.с.82-83).

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на заявлені позивачем позовні вимоги та вартість витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, судом встановлено, що сума витрат на правничу допомогу, яка заявлена до стягнення є співмірною та обґрунтованою з предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом витраченим адвокатом на надання послуг та обсягом таких послуг.

Також судом взято до уваги, що заявлена сума на професійну правничу допомогу визначена за погодженням сторін договору про надання правничої допомоги та узгоджено її розмір. При цьому, в п.4.2 договору про надання правової допомоги №03/03/20 від 03.03.2020 зазначено, що гонорар підлягає сплаті після набрання законної сили рішення суду.

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

За змістом пункту 1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

З огляду на наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500,00грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Василів Людмили Леонідівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніком груп" (09100, Київська область, м.Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, буд. 246; ідентифікаційний код 39744645):

- 30000,00грн в рахунок повернення одержаних грошових коштів,

- 1175,54грн 3% річних,

- 1685,67грн інфляційних втрат,

- 10500,00грн витрат на оплату послуг адвоката,

- 2102,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.08.20

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2 - позивачу (рек. з пов.),

3 - відповідачу: 11500, Житомирська область, м.Коростень, вулиця Героїв Небесної Сотні, буд.3А, кв.506 (рек. з пов.).