РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.08.2020Справа № 910/4793/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКБ-7»

про стягнення 55 769,48 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКБ-7» (відповідач) про стягнення 55 769,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку щодо строку оплати товару за Договором поставки № 1212/2019-1 від 12.12.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 55 769,48 грн, з яких: 20 00,00 грн основного боргу; 2 092,83 грн пені; 18 274,68 грн штрафу; 149,79 грн 3% річних; 14 062,18 грн 365% річних та 1 190,00 грн вартості неповернених відповідачем піддонів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4793/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

27.04.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення на виконання пунктів 3 та 5 резолютивної частини ухвали від 13.04.2020 про порушення провадження у справі № 910/4793/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/4793/20.

Зокрема, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 у справі № 910/4793/20 було направлене відповідачу за адресою: 03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, поштове відправлення з наведеною ухвалою суду та примірником повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції було повернуте органами зв`язку до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 у справі № 910/4793/20 було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду позивачем, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Згідно з статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Разом з цим, відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України від 30.03.2020 № 540-IX), яка діяла до 16.07.2020) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон України від 18.06.2020 № 731-IX), згідно розділу І якого внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, пункт 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За змістом п. 2 розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. № 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Проте, протягом 20-денного строку після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 № 731-IX та станом на дату ухвалення цього рішення учасники справи не подавали заяву про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, пояснення та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до стст 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

12.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІКБ-7» (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № 1212/2019-1 (далі - Договір або Договір № 1212/2019-1 від 12.12.2019), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується постачати і передавати у власність покупцю товар вказаний у розхідних накладних (далі - товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору. Загальна кількість товару, яка постачатиметься впродовж терміну дії даного Договору, асортимент та вартість товару, визначаються на підставі накладних на товар, які після підписання сторонами складатимуть невід`ємну частину цього Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється силами та за рахунок постачальника на умовах DDP («ІНКОТЕРМС», 2010) - торгова точка (магазин) чи склад покупця за адресою м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 25, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання замовлення від покупця. Право власності і ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару покупцю і підписання ним накладної, що засвідчує факт отримання товарів від постачальника (п. 2.7 Договору).

В разі поставки товару на піддонах, які є зворотною тарою, постачальник надає покупцю окрему накладну на піддони із зазначенням їх кількості та вартості, яка підписується уповноваженими представниками сторін. При цьому покупець, при наступній поставці товару постачальником, але не пізніше як через 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання товару, зобов`язаний звільнити та повернути постачальнику усі піддони у справному стані, та оформити таке повернення окремою накладною, яка підписується уповноваженими представниками сторін. Вивіз піддонів здійснюється силами й засобами постачальника та за його рахунок (п. 2.9 Договору).

Сторони погодили, що покупець здійснює оплату за поставлений товар за ціною, вказаною в розхідній накладній на товар. Ціна товару включає вартість упаковки та визначається згідно Додатку № 2 до даного Договору «Специфікація» (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору покупець зобов`зується проводити оплату за товар протягом 21 календарного дня з моменту отримання партії товару від постачальника. Розрахунки за поставлений товар здійснюються в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок. Днем виконання грошових зобов`язань покупця є день зарахування відповідної грошової суми на банківський рахунок постачальника (п. 4.3 Договору).

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) календарного року. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії Договору, жодна зі сторін письмово не заявить про його припинення, Договір вважається пролонгованим на тих же умовах на невизначений термін до розірвання даного Договору або укладання нового Договору. У частині взаєморозрахунків цей Договір діє до повного завершення розрахунків (п. 6.1 Договору).

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що за порушення терміну оплати, передбаченого п. 4.2 даного Договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день порушення такого зобов`язання. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Згідно п. 7.3 Договору у разі порушення покупцем терміну оплати за товар більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% (тридцяти відсотків) від суми заборгованості.

У разі порушення покупцем терміну оплати грошових зобов`язань, передбачених Договором (Додатками, Додатковими угодами до даного Договору) більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, покупець на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 365% (триста шістдесят п`ять відсотків) річних від простроченої суми (п. 7.4 Договору).

Умовами п. 7.6 Договору сторони передбачили, що у випадку неповернення піддонів згідно п. 2.9 даного Договору, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 100% від їх вартості.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі стст 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналіз умов Договору № 1212/2019-1 від 12.12.2019 свідчить про те, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором № 1212/2019-1 від 12.12.2019 на підставі видаткової накладної № ТКУТ-12734 від 20.12.2019 здійснив поставку товару на загальну суму 60 915,60 грн з ПДВ. Поставка товару здійснювалася у тарі багаторазового використання піддонах.

Видаткова накладна № ТКУТ-12734 від 20.12.2019, копія якої наявна в матеріалах справи, підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств, що свідчить про прийняття відповідачем товару на загальну суму 60 915,60 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, умовами п. 4.2 Договору передбачено обов`язок відповідача проводити оплату за товар протягом 21 календарного дня з моменту отримання партії товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведені правові норми та дату отримання відповідачем товару (20.12.2019), останній був зобов`язаний провести оплату за товар, отриманий згідно видаткової накладної № ТКУТ-12734 від 20.12.2019, протягом 21 календарного дня, тобто у строк до 10.01.2020 включно.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання щодо здійснення розрахунків за отриманий товар виконав неналежним чином, здійснивши оплату частково, та з порушенням строків, встановлених в Договорі № 1212/2019-1 від 12.12.2019.

Так, у період з 11.02.2020 по 03.03.2020 відповідачем було проведено часткову оплату в загальній сумі 40 915,60 грн за товар, отриманий 20.12.2019 на підставі видаткової накладної № ТКУТ-12734 від 20.12.2019. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача за період з 01.07.2019 по 30.03.2020 та роздруківкою картки рахунку 361 по розрахункам відповідача за період з 01.07.2019 по 30.03.2020.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку із порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар, у останнього утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 20 000,00 грн (60 915,60 грн (загальна вартість товару згідно видаткової накладної № ТКУТ-12734 від 20.12.2019) - 40 915,60 грн (часткова оплата відповідачем вартості поставленого товару) = 20 000,00 грн).

25.02.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію № 24/02-2020/1 від 24.02.2020 з вимогою терміново сплатити 45 000,00 грн заборгованості за поставлений товар згідно Договору поставки № 1212/2019-1 від 12.12.2019. Факт направлення позивачем зазначеної претензії відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення, фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В позовній заяві позивач зазначив, що станом на 30.03.2020 відповідач відповіді на претензію не надав та заборгованість не погасив.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за Договором настав, а доказів оплати станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати поставленого товару у розмірі 20 000,00 грн (основний борг) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач в позовній заяві була заявлена вимога про стягнення 1 190,00 грн вартості неповернених відповідачем піддонів.

Судом встановлено, що на підставі видаткової накладної № ТКУТ-12734 від 20.12.2019 позивачем було передано відповідачу 14 піддонів загальною вартістю 1 190,00 грн.

Умовами п. 2.9 Договору сторони передбачили, що в разі поставки товару на піддонах, які є зворотною тарою, постачальник надає покупцю окрему накладну на піддони із зазначенням їх кількості та вартості, яка підписується уповноваженими представниками сторін. При цьому покупець, при наступній поставці товару постачальником, але не пізніше як через 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання товару, зобов`язаний звільнити то повернути постачальнику усі піддони у справному стані, та оформити таке повернення окремою накладною, яка підписується уповноваженими представниками сторін.

По матеріалам справи судом встановлено, в порушення вимог п. 2.9 Договору відповідач у визначений строк отримані на підставі видаткової накладної № ТКУТ-12734 від 20.12.2019 піддони загальною вартістю 1 190,00 грн не повернув.

Відповідно до п. 7.6 Договору у випадку неповернення піддонів згідно п. 2.9 даного Договору, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 100% від їх вартості.

З огляду на встановлені обставини справи та умови укладеного між позивачем та відповідачем Договору, враховуючи, що матеріали справи не містять докази повернення позивачем зворотної тари - піддонів, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100% вартості тари, що становить 1 190,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 2 092,83 грн та штрафу в розмірі 18 274,68 грн за порушення терміну оплати більш ніж на 30 календарних днів.

Відповідно до п. 7.2 Договору за порушення терміну оплати, передбаченого п. 4.2 даного Договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день порушення такого зобов`язання. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що вказаний розрахунок виконаний позивачем відповідно до умов Договору № 1212 12019-1 від 12.12.2019 та з урахуванням положень чинного законодавства України. Позивачем також вірно були визначені періоди нарахування пені з урахуванням часткових оплат відповідача.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 092,83 грн пені за вказані позивачем періоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Умовами пункту 7.3 Договору сторони передбачили, що у разі порушення покупцем терміну оплати за товар більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% (тридцяти відсотків) від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За результатом перевірки здійсненого позивачем розрахунку штрафу порушень не встановлено.

З огляду на викладене, та зважаючи на те, що прострочення в оплаті товару та тари складає більше 30 календарних днів, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 18 274,68 грн суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 149,79 грн та 365% річних в сумі 14 062, 18 грн за порушення терміну оплати більш ніж на 30 календарних днів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодуксу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі порушення покупцем терміну оплати грошових зобов`язань, передбачених Договором (Додатками, Додатковими угодами до даного Договору) більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, покупець на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 365% (триста шістдесят п`ять відсотків) річних від простроченої суми.

Перевіривши періоди нарахування відсотків річних, зазначені позивачем у розрахунку, судом встановлено, що позивач нараховує 3% річних за перші 30 календарних днів прострочення виконання грошового зобов`язання, а починаючи з 31 календарного дня, нараховує 365% річних. Вказаний розрахунок повністю відповідає умовам укладеного між позивачем та відповідачем Договору № 1212/2019-1 від 12.12.2019.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 149,79 грн та суми 365% річних в розмірі 14 062,18 грн, суд дійшов висновку, що сума 3% річних та сума 365% річних, розраховані позивачем, не суперечать нормам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 149,79 грн - 3% річних та в сумі - 14 062,18 грн 365% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до стст 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати за поставлений позивачем товар.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 102,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись стст 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКБ-7» (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34; ідентифікаційний код 38040233) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Карпатські мінеральні води» (01011, м. Київ, вул. Олександра Копиленка, буд. 3, кв. 7; ідентифікаційний код 35633685) 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 коп.) основного боргу, 1 190, 00 грн (одну тисячу сто дев`яносто гривень 00 коп.) вартості неповернутих піддонів, 2 092,83 грн (дві тисячі дев`яносто дві гривні 83 коп.) пені, 18 274,68 грн (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят чотири гривні 68 коп.) штрафу, 149,79 грн (сто сорок дев`ять гривень 79 коп.) 3% річних, 14 062,18 грн (чотирнадцять тисяч шістдесят дві гривні 18 коп.) 365% річних та 2 102,00 (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 17.08.2020.

Суддя Гумега О.В.