СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа № 917/749/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.

за участю представників:

позивач - не з`явився;

відповідач - не з`явився;

треті особи - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вх.№335П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 10 грудня 2019 року (суддя Погрібна С.В.., повний текст складено 20.12.2019 р.) по справі №917/749/19

за позовом Фізичної особи - підприємця Маліченка Миколи Васильовича, с. Кам`яні Потоки, Кременчуцький район, Полтавської області

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава, Полтавська область

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_1 , 10000, м. Житомир,

2) ОСОБА_2 ,

36004, м. Полтава 3 ) ОСОБА_3 , м. Кропивницький, Кіровоградська обл.,

4) ОСОБА_4 , м. Кропивницький, Кіровоградська обл.,

5) ОСОБА_5 , м. Кропивницький, Кіровоградська обл.,

про визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельних ділянок; зобов`язати поновити запис про земельну ділянку

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець Маліченко Микола Васильович звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про:

- визнання протиправним та скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0433, :06:000:0434, :06:000:0435, :06:000:0436, :06:000:0437, :06:000:0438, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 площею 11,8360 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області;

- зобов`язання Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0246 площею 11,8360 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області шляхом поновлення запису в Поземельній книзі.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10 грудня 2019 року (суддя Погрібна С.В., повний текст складено 20.12.2019 р.) по справі №917/749/19 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: :06:000:0433, :06:000:0434, :06:000:0435, :06:000:0436, :06:000:0437, :06:000:0438, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 площею 11,8360 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Зобов`язано Головне управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0246 площею 11,8360 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області шляхом поновлення запису в Поземельній книзі.

Стягнуто з Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру Полтавської області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) на користь Фізичної особи - підприємця Маліченка Миколи Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) 3 842,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області з рішенням господарського суду не погодилось, звернулось до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на те, що формування нових земельних ділянок, а також зміна при цьому цільового призначення земель в межах категорії земель сільськогосподарського призначення відбулося на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Також зазначає, що відповідачем не було порушено права позивача, оскільки станом на час розгляду справи судом, позивач вже не був користувачем земельної ділянки. Крім того, вважає, що справа не відноситься до юрисдикції господарських судів, а апелянт є неналежним відповідачем.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 поновлено Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 10 грудня 2019 року по справі №917/749/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення господарського суду Полтавської області від 10.12.2019 та призначено справу до розгляду на 11.03.2020 об 11:30.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційну скаргу вважає безпідставною, її вимоги необґрунтованими, у той час як господарським судом в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи та прийнято законне рішення. У зв`язку з чим просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити без змін. В обгрунтування своїх заперечень вказує на те, що цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, проте відповідач помилково ототожнює зміну цільового призначення із зміною класифікації виду цільового призначення землі.

Інших відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони правом на участь у засіданні суду 11.03.2020 не скористались, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні поштові повідомлення про вручення ухвали суду.

Через канцелярію суду 11.03.2020 адвокат позивача надіслав клопотання (вх. 2375), в якому просив розгляд справи відкласти у зв`язку з зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 25.03.2020 о 12:00.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 в Україні введений карантин.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 повідомлено учасників справи №917/749/19, що розгляд апеляційної скарги не відбудеться 25.03.2020 року, про подальший рух справи, а також призначення її до розгляду в судовому засіданні, учасників судового процесу буде повідомлено додатково у відповідності до вимог діючого законодавства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 призначено справу до розгляду на 17.06.2020 о 12:30 та повідомлено сторони про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні.

Враховуючи неможливість закінчення розгляду справи у даному судовому засіданні, колегія суддів оголосила перерву у розгляді справи до 12.08.2020 о 12:00.

В судове засіданні 12.08.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є зворотні повідомлення про вручення ухвали суду.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,

01.12.2011 між Кременчуцькою районною державною адміністрацією в особі голови Нагорного Юрія Олексійовича (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Маліченко Миколою Васильовичем (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець на підставі розпорядження Голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 435 від 04.07.2011 року надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Договір).

Згідно умов договору в оренду передавалась земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0246 загальною площею 11,8360 га., з них землі запасу сільської ради контур №6 - 11,8360 га (рілля), з терміном на 7 років.

Відповідно до п. 36 вказаного Договору, Договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 січня 2012 року за №00783. Таким чином, дія договору закінчується 16 січня 2019 року.

Відповідно до п. 6 Договору, після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Маючи намір в подальшому використовувати земельну ділянку та з метою реалізації переважного права на поновлення договору, ФО-П Маліченко М.В. завчасно 10.10.2018 р. та 14.12.2018 р. повідомив ГУ Держгеокадастр у Полтавській області про намір поновити Договір оренди землі та укласти додаткову угоду до нього. Проте, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області було відмовлено ФО-П Маліченко М.В. у поновленні Договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до Договору оренди, зазначивши, що планує реалізувати право оренди на торгах, внаслідок чого ФО-П Маліченко М.В. вимушений був звернутися із позовом до Господарського суду Полтавської області за захистом своїх порушених прав передбачених статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.02.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/131/19.

Після відкриття провадження у господарській справі № 917/131/19 в інтересах позивача було направлено адвокатський запит з метою отримання інформації щодо дій, які вчиняються ГУ Держгеокадастру по відношенню до земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246.

У відповідь на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру у Полтавській області листом від 07.03.2019 року (який було отримано лише 01.04.2019 року) повідомило що будь-яких рішень стосовно вказаної земельної ділянки не приймалося та жодних дій не вчинялося.

Як вбачається з поземельної книги земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246, остання була закрита 01.04.2019 року (а.с. 60 том 2).

На місці земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 площею 11,8360 га. 01 квітня 2019 року з`явилися 6 новостворених земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0433, :06:000:04434, :06:000:0435, :06:000:0436, :06:000:0437, :06:000:0438.

Таким чином, земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0246 площею 11,8360 га. було поділено ще до винесення судом рішення у справі № 917/131/19 про поновлення права оренди.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що у відповідача відсутні будь-які підстави, визначені ч.10 ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр", для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 та набуття нею статусу архівної.

Суд вказав, що матеріали справи не містять технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 загальною площею 11,8360 га, яка у відповідності є єдиним документом на підставі якого допускається здійснення поділу та/або об`єднання земельної ділянки як вже раніше сформованого об`єкту цивільних прав.

Судом також зазначено, що відповідачем не надано доказів припинення права користування позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером :06:000:0246, так як справа про поновлення договору оренди відповідної земельної ділянки перебуває на розгляду в суді, відтак дії щодо скасування державної реєстрації та поділу земельної ділянки під час розгляду справи про поновлення договору оренди землі всупереч вимогам Земельного кодексу України є протиправними.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідач, в апеляційній скарзі зазначає, що спір у цій справі, на його думку, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб`єктами, колегія суддів вважає, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)

Відповідно до п.п.1, 2, ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Позивач звернувся до господарського суду, вважаючи, що дії відповідача щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 та формування в її межах нових земельних ділянок стосується права позивача, оскільки останній вважає, що у нього наявне переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246.

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП Маліченко М.В. вказав, що на даний час у господарському суді Полтавської області розглядається справа №917/131/19, у якій оскаржується відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у поновленні договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 та укладення додаткової угоди до договору оренди. Зазначає, що земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0246 загальною площею 11,8360 га поділено на 6 нових земельних ділянок, внаслідок чого відповідач унеможливив належний захист прав орендаря на поновлення договору оренди землі, оскільки у разі задоволенні позову про поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди до договору оренди не буде забезпечено ефективного захисту порушених прав орендаря, оскільки земельна ділянка, як об`єкт цивільних відносин, щодо якої виникло право оренди, не існує, а тому зареєструвати право оренди за позивачем у разі задоволенні позову у господарській справі буде неможливо.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, спір у даній справі є похідним від спору про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0246 загальною площею 11,8360 га від 01.12.2011, укладений між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та ФОП Маліченко М.В., що розглядається господарським судом Полтавської області у справі №917/131/19, та позивач обґрунтував позовні вимоги у даній справі наявністю у нього переважного права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0246 загальною площею 11,8360, за захистом якого він звернувся до господарського суду Полтавської області.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, предметом позову у цій справі є не оскарження процедури прийняття рішень суб`єктом владних повноважень щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд приходить висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Оскільки спір виник із відносин, які мають приватноправовий характер, його вирішення віднесено до компетенції суду господарської юрисдикції в порядку господарського судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Господарським процесуальним кодексом України.

Судова колегія, окрім того, вважає безпідставними доводи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що він є неналежним відповідачем, а належним відповідачем має бути державний кадастровий реєстратор, як службова особа органу державної влади, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, який безпосередньо здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 7 ЗУ "Про державний земельний кадастр", до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, поміж іншого, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні; ведення поземельних книг та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Відповідно до ст. 9 цього ж Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, державний кадастровий реєстратор, відповідно до положень етапі 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» не є самостійним суб`єктом владних повноважень, а є державним службовцем, який в межах покладених на нього обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру реалізує визначені Законом України "Про державний земельний кадастр" та Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру функції центрального органу виконавчої влади що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, серед яких і скасування державної реєстрації земельної ділянки. Тобто фактично кадастровий реєстратор є лише особою, яка вносить інформацію до ДЗК, проте не приймає жодних рішень щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, її поділу, не затверджує технічну документації та не вчиняє жодних дій, які б впливали на виникнення чи припинення у певної особи прав та обов`язків, а лише підтверджує вносить відповідні відомості до ДЗК.

Окрім того, державний кадастровий реєстратор, який здійснював скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером, здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні виключно на підставі заяв, які в даному випадку виходили від ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Адже виключно ГУ Держгеокадастру у Полтавській області має повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити про таке.

Як встановлено колегією суддів, 01 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

В оренду передавалась земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0246 загальною площею 11,8360 га, з них землі запасу сільської ради контур №6 - 11,8360 га (рілля). Договір було укладено терміном на 7 років.

Відповідно до п.36 Договору оренди, він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Відтак, Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 січня 2012 року за №00783. Таким чином, дія договору закінчується 16 січня 2019 року.

Відповідно до положень ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, станом на 16 січня 2019 року договір оренди земельної ділянки був припинений, а тому твердження в оскаржуваному рішенні суду, що відповідачем не надано доказів припинення права користування позивачем земельною ділянкою, так як справа про поновлення договору оренди відповідної земельної ділянки перебуває на розгляду в суді, відтак дії щодо скасування державної реєстрації та поділу земельної ділянки під час розгляду справи про поновлення договору оренди землі всупереч вимогам ЗК України є необґрунтованим та таким, що не відповідають дійсності.

Відповідач, як розпорядник спірної земельної ділянки, в силу приписів ст. 122 ЗК України, не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України, державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Крім того, відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.78 ЗК України, право на земельну ділянку - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до п "в" ч. 1 ст. 80 суб`єктом права державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Держава реалізує право власності, зокрема, право розпоряджатися, через відповідні органи державної влади.

Воля держави, відповідно, виражалась через прийняті ними розпорядження (накази) про передачу земельних ділянок у власність.

Розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, а територіальним органом, зокрема ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Змістом права власності, як вже зазначалось, є правомочності володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право розпоряджатися земельною ділянкою передбачає собою можливість власника вирішувати її юридичну долю шляхом вчинення дій, які не суперечать нормам чинного законодавства.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 статті 1 ЗК України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Натомість, оскаржуване рішення обмежує права відповідача, як розпорядника новоутворених земельних ділянок, в, силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування Новоутворених земельних ділянок.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, у разі відсутності додаткової угоди про поновлення договору, що, в обов`язковому порядку має бути підписана сторонами.

У разі відсутності такої угоди, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку, так як договір оренди був припинений.

Апелянт, як розпорядник спірної земельної ділянки, в силу приписів ст. 122 ЗК України, не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки.

Враховуючи, що договір оренди Земельної ділянки закінчився 16 січня 2019 року, недоречним є посилання суду в рішенні на норму частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не порушено право позивача, оскільки строк дії договору оренди спірної земельної ділянки закінчився 16 січня 2019 року і позивач вже не був користувачем земельної ділянки.

Відтак, колегія суддів вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи.

Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду господарського суду Полтавської області від 10 грудня 2019 року у справі №917/749/19 з прийняття нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, пп. 3, 4 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10 грудня 2019 року у справі №917/749/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.08.2020.

Головуючий суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов

Суддя М.М. Слободін