ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1718/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Посад", м. Харків
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м. Харків
про визнання договору продовженим
за участю представників сторін:

позивача - Тищенко А.В., адвокат;

відповідача - Зучек Є.Н., довіреність № 64 від 26.12.2019.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Посад", м. Харків, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м. Харків, в якому просить суд визнати договір оренди № 5783-Н від 10.06.2014, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ТОВ фірма "Посад", продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, а саме: на 2 роки 11 місяців, тобто до 10.03.2023.

Ухвалою господарського суду від 11.06.2020 відкрито провадження у справі № 922/1718/20 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.07.2020 о 12:45 год.

30.06.2020 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 14854), в якому аналізуючи обставини позову, відповідач зазначив, що:

1) спірний договір припинив свою дію 10.04.2020 в силу закінчення строку, на який його було укладено та направлення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м. Харків, протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору заяви про припинення №11-03-04229 від 28.04.2020, яка була отримана позивачем 30.04.2020.

2) за три місяці до закінчення терміну дії договору жодного звернення від ТОВ фірма «Посад» з приводу продовження строку дії договору на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м. Харків, не надходило.

17.07.2020 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 16381), в якій підтримав правову позицію, викладену у позові.

22.07.2020 відповідачем надані до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. № 16789).

Ухвалою господарського суду від 22.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1718/20 до судового розгляду по суті на 03.08.2020 об 11:15 год.

У судовому засіданні 12.08.2020 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.08.2020 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.08.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

10.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець, відповідач, Регіональне відділення) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Посад» (орендар, позивач) укладено договір оренди № 5783-Н (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення - кк. №№ 18-26, 38-42, частина 37 на першому поверсі (площею 368,40 м2) та кк. №№ 1, 2, 3, 4, 5, І на другому поверсі (площею 291,20 м2) двоповерхової будівлі їдальні (Інв. № 10310002 літ. К-2) (майно) загальною площею 659,60 м2 за адресою: м. Харків, Тимурівців, 37, що знаходиться на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти № 3 м. Харкова» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість оцінки на 13.12.2013 і становить за незалежною оцінкою 668000,00 грн.

П. 1.2. договору передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення складу (368,40 м2) та розміщення офісу (291,20 м2).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна (додаток № 1) (пункт 2.1. договору).

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Орендоване майно залишається на балансі підприємства із зазначенням, що це майно передано в оренду та зараховується на позабалансовий рахунок орендаря із зазначенням, що це майно є орендованим (п. 2.2. договору).

Згідно п. 10.1. договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 10.06.2014 до 10.05.2017.

Умови цього договору зберігають свою силу протягом усього строку дії договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань (п. 10.2. договору).

Відповідно до п. 10.3. договору зміни до умов цього договору або його розірвання допускається за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Після закінчення терміну дії договору оренди, подальше використання об`єкта оренди буде визначатися відповідно до чинного законодавства та за зверненням орендаря (п. 10.4. договору).

П. 10.6 договору встановлено, що чинність цього договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря;

- ліквідації орендаря - юридичної особи.

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу за актом приймання-передання, погодженого орендодавцем (п. 10.9 договору).

У відповідності до п. 10.12. договору взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.

10.06.2014, на виконання п. 2.1. договору, сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна.

25.10.2017 орендодавцем та орендарем підписано додаткову угоду № 2 до договору, якою викладено п. 10.1 договору в наступній редакції: "Цей договір продовжено на 2 роки 11 місяців, тобто до 10.04.2020".

Наказом Фонду державного майна України № 467 від 16.05.2019 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області (п. 1 наказу) та встановлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області.

03.01.2020 ТОВ фірма "Посад" надіслано на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, як правонаступнику Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, заяву за вих. № 03/01-1, про продовження терміну дії вищезазначеного договору, шляхом його пролонгації на 2 роки 11 місяців, тобто до 10.03.2023. Відповіді на вказаний лист позивачем не було отримано.

Позивач вказує, що заява про припинення договору оренди № 5783-Н від 10.06.2014, або відомості про намір використовувати орендоване майно у власних потребах від відповідача протягом дії договору та до 10.05.2020 на адресу позивача не надходили. Тобто, за твердженням позивача, строк дії договору оренди продовжено на 2 роки 11 місяців - до 10.03.2023.

20.05.2020 ТОВ фірма «Посад» звернулося до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях з листом, яким просило у строк до 5 днів надіслати для підписання додаткову угоду про пролонгацію договору на тих самих умовах та на той самий строк.

Проте, відповіді від відповідача не надходило.

Позивач вважає, що ним вчинено всіх дій, щодо укладення додаткової угоди про продовження дії договору оренди, з урахуванням погодженого сторонами строку дії договору у 2 роки 11 місяців, строк дії договору оренди нерухомого майна є продовженим на той самий термін та на тих самих умовах - до 10.03.2023.

Натомість, відповідна додаткова угода між сторонами не підписана, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди продовженим.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 759 ЦК України та ч. 1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об`єктами оренди за цим Законом є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом; 4) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

За приписами ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є, зокрема, органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також визначені у ст. 764 ЦК України, якою визначено, що, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Норма ст. 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Наведена норма Закону визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у «мовчазній згоді» і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди, він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору, не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 914/433/16, від 09.04.2019 у справі № 904/3415/18, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17 та від 03.04.2019 у справі № 911/928/18.

Досліджуючи обставини правовідносин сторін, судом встановлено, що 10.06.2014 між відповідачем та позивачем було укладено договір оренди № 5783-Н, відповідно до якого позивач отримав в оренду державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення - кк. №№ 18-26, 38-42, частина 37 на першому поверсі (площею 368,40 кв.м), кк. №№ 1,2,3,4,5, І на другому поверсі (291,20 кв.м.) двоповерхової будівлі їдальні ( Інв. № 10310002 літ. К-2) загальною площею 659,60 кв.м, розміщене за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 37, що знаходиться на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти № 3 м. Харкова». Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 10.06.2014 до 10.05.2017. П. п. 10.4, 10.12 договору сторони погодили, що після закінчення терміну дії договору оренди подальше використання об`єкту оренди буде визначатися відповідно до чинного законодавства, взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України. Додатковою угодою № 2 до договору продовжено строк дії договору на 2 роки та 11 місяців, тобто до 10.04.2020.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що 03.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою за вих. № 03/01-1, в якій просив продовжити термін дії договору оренди від 10.06.2014 № 5783-Н, з урахуванням додаткових угод до нього, на 2 роки 11 місяців на тих самих умовах.

У місячний термін після закінчення строку дії договору заперечень щодо продовження дії договору від відповідача до позивача не надійшло.

Листом від 20.05.2020 за вих. № 20/05-1 позивач повторно звернувся до відповідача, у зв`язку з неотриманням відповіді на заяву від 03.01.2020 щодо продовження дії договору оренди.

З посиланнями на такі обставини та з врахуванням приписів ст. 764 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд дійшов висновку про наявність можливості визнати спірний договір поновленим на тих самих умовах та на той самий строк.

При вирішені спору, суд враховує практику Європейського суду з прав людини у розрізі захисту права власності та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у справі «Стрейтч проти Сполученого Королівства», суд дійшов висновку, що заявника слід вважати особою, яка мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, і - в цілях статті 1 Першого протоколу - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих йому муніципалітетом Дорчестера за орендним договором (п. 35).

Стосовно посилань відповідача про припинення договору оренди, у зв`язку з закінченням його терміну та направленням відповідачем заяви про припинення договору оренди № 5783-Н від 10.06.2014, в порядку ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд зазначає наступне.

Норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не містять вказівки про зобов`язання власника перевіряти вчасність надходження кореспонденції до адресата, а зазначається лише про обов`язок власника здійснити письмове попередження орендаря.

Законодавець у ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (Закону) чітко вказав: «У разі, якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору».

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної статті, обов`язок повідомлення орендаря про закінчення терміну дії договору оренди виникає саме у власника - орендодавця.

При цьому, при вирішенні питання пролонгації договору оренди, орендодавець повинен звернути увагу на положення ст. 777 ЦК України, ст. 285 ГК України, які регулюють переважне право наймача на укладання договору оренди на новий строк.

Так, наведеними нормами передбачено, що орендар (наймач), який належно виконує свої обов`язки за договором оренди (найму), після спливу строку договору, має переважне право перед іншими особами на укладення цього договору на новий строк.

Отже, виходячи зі змісту ч. 3 зазначеного Закону, ст. 285 ГК України та ст. 777 ЦК України, наймодавець повинен переконатися, що у разі, якщо наймач не надсилав йому повідомлення, він відмовляється від здійснення свого переважного права.

При цьому, наймодавець повинен повідомити, з якою метою буде використовуватися нерухоме майно, що є предметом договору, оскільки ця обставина, у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, свідчитиме про порушення власником вимог, встановлених ч. 3 ст. 17 Закону.

Так, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей та направляти орендарю комунального або державного майна повідомлення про закінчення орендних відносин за три календарних місяці замовним листом з повідомленням про вручення та описом вкладення, або вручати орендарю нарочно, отримавши про це відповідну відмітку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України у справі № 6-813цс15.

Відповідачем надано до суду копію списку рекомендованих листів № 69, копію списку № 1057 згрупованих відправлень рекомендованих листів та результати відстеження з офіційного порталу електронного сервісу АТ «Укрпошта» за пошуком трек номеру № 787, як доказ надсилання на адресу позивача заяви про припинення договору оренди № 5783-Н від 10.06.2014.

Окремо необхідно вказати, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, затверджені «Правила надання послуг поштового зв`язку» (надалі - Правила).

Відповідно до пунктів 66 - 68 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список; кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв`язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання. Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками. Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

Згідно з п. 3.8.1.1. Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" № 211 від 12.05.2006 (далі - Порядок), внутрішні реєстровані поштові відправлення, кількість яких складає п`ять і більше, що подаються до об`єкту поштового зв`язку одним відправником, приймаються для пересилання разом із списками ф. 103, які оформляються відповідно до вимог пунктів 85, 86 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Приймаючи поштові відправлення за списками ф. 103, працівник поштового зв`язку перевіряє правильність їх оформлення, заповнення списку; поіменно звіряє поштові відправлення із записами в списках, правильність маси, суми плати, зазначеної проти кожного поштового відправлення, загального підсумку плати, наявність підписів керівника, головного бухгалтера, відбитка печатки підприємства, а також тотожність усіх примірників. Якщо список ф. 103 складено на двох і більше аркушах, працівник поштового зв`язку ставить на них відбиток календарного штемпеля дня приймання поштових відправлень, а на останньому, крім того, розписується (п. 3.8.2.1 Порядку).

Відповідно до п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення, бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином, опис вкладення є офіційним підтвердженням наявності у відправленні того пакету документів, який був надісланий відправником.

Поряд з цим, судом встановлено, що у відповідача відсутній, в якості доказу, лист з описом вкладення, що підтверджує надіслання позивачу заяви про припинення договору оренди № 5783-Н від 10.06.2014, який у нього відсутній, оскільки неможливо чітко встановити зміст листу, який було відправлено адресату.

При цьому, суд вказує, що список згрупованих відправлень рекомендованих листів та копія списку рекомендованих листів № 69 не є належними доказами на підтвердження відправлення заяви про припинення договору оренди № 5783-Н від 10.06.2014.

Відповідно ст. ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на зазначене, суд вважає, позов ТОВ фірма "Посад" про визнання договору оренди № 5783-Н від 10.06.2014 продовженим, законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232,233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати договір оренди № 5783-Н від 10.06.2014, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" (61121, м. Харків, вул. В. Зубенка, 31-А) продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, а саме на 2 роки 11 місяців, до 10.03.2023.

Стягнути з Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" (61121, м. Харків, вул. В. Зубенка, 31-А, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" (61121, м. Харків, вул. В. Зубенка, 31-А, );

Відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1, ).

Повне рішення складено 14.08.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1718/20