ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Справа№ 910/18941/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020

у справі № 910/18941/19 (суддя: Плотницька Н.Б.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір"

про стягнення 40 654 грн 23 коп.

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір" про стягнення 40 654 грн 23 коп. заборгованості за порушення строків оплати поставленого позивачем газу за договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41, в тому числі: 30 742 грн 73 коп. пені, 3 310 грн 46 коп. 3 % річних та 6 601 грн 04 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого позивачем газу, у зв`язку з чим позивачем нараховано 30 742 грн 73 коп. пені, 3 310 грн 46 коп. 3 % річних та 6 601 грн 04 коп. інфляційних втрат.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18941/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Простір" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 15 371 грн 36 коп., 3% річних у розмірі 3 310 46 коп., інфляційних втрат у розмірі 6 601 грн 04 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн 00 коп.

Зазначене рішення мотивоване наступним:

- судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення відповідачем оплати у розмірі 30 742 грн 73 коп., а також 3 310 грн 46 коп. 3 % річних та 6 601 грн 04 коп. інфляційних втрат;

- вказані дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 8.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України;

- розрахунки позивача є правильними та відповідають вимогам умов договору та чинного законодавства;

- з урахуванням положень статті 259 Цивільного кодексу України та пункту 10.3. договору суд дійшов висновку, що позивач звернувся з позовом до суду в межах строку позовної давності;

- з огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зменшив розмір заявленої до стягнення пені до 15 371 грн 36 коп.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18941/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 15 371, 37 грн. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 15 371,37 грн. у стягненні якої було відмовлено - задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до статті 267 Господарського процесуального кодексу України 22.04.2020 суддя Північного апеляційного господарського суду Іоннікова І.А. заявила про самовідвід від розгляду справи №910/18941/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2020 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №910/18941/19 задоволено, матеріали справи №910/18941/19 ухвалено передати на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1408/20 від 28.04.2020 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18941/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18941/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020; апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- суд неправомірно зменшив пеню, встановлену статтею 233 ГК України;

- апелянт вважає, що відповідачем не надано жодного документу, який свідчив би про скрутний матеріальний стан останнього;

- на переконання апелянта, судом першої інстанції не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання та не було оцінено розмір таких збитків;

- враховуючи зазначене, апелянт вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню апеляційним судом в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 15 371,37 грн та прийнятті у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 15 371,37 грн., у стягненні якої було відмовлено.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Простір" (споживач за договором) укладено договір постачання природного газу № 1395/16-ТЕ-41 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (а.с. 12-18).

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У пункті 3.1. Договору встановлено, що постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Відповідно до пункту 3.5. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику:

- завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу споживач надає детальну розбивку за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом;

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3. договору сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Згідно з пунктом 6.3.3 договору за наявності заборгованості у споживача за цим договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41, а саме: додаткова угода від 31.12.2015 № 1 (а.с. 19-20), додаткова угода від 29.01.2016 № 2 (а.с.21), додаткова угода від 31.03.2016 № 3 (а.с.22-24), додаткова угода від 30.04.2016 № 4 (а.с.25) та додаткова угода від 15.08.2016 № 5 (а.с.26-28).

Пунктом 3.6. Договору, в редакції додаткових угод від 31.03.2016 № 3 та від 15.08.2016 № 5 передбачено, що постачальник не пізніше 10-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, в редакції додаткової угоди від 31.03.2016 № 3, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов укладеного договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41 позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ відповідно до наявних в матеріалах справи підписаних між сторонами копій актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 в обсязі 63, 699 тис. куб. м загальною вартістю 178 525 грн 88 коп., від 29.02.2016 в обсязі 41,775 тис. куб. м загальною вартістю 117 080 грн 61 коп., від 31.03.2016 в обсязі 43,568 тис. куб. м загальною вартістю 122 105 грн 77 коп., від 30.04.2016 в обсязі 15,561 тис. куб. м загальною вартістю 33 065 грн 39 коп. (а.с. 29-32).

Відповідач в порушення умов договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи виписками щодо операцій між сторонами за період з 01.12.2015 по 30.06.2018, а також виписками по рахунку позивача.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором постачання природного газу від 21.12.2015 №1395/16-ТЕ-41, позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення відповідачем оплати у розмірі 30 742 грн 73 коп., а також 3 310 грн 46 коп. 3% річних та 6 601 грн 04 коп. інфляційних втрат.

З урахуванням положень статті 259 Цивільного кодексу України та пункту 10.3. Договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувся з позовом до суду в межах строку позовної давності.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 40 654 грн 23 коп. заборгованості за порушення строків оплати поставленого позивачем газу за Договором, з них: 30 742 грн 73 коп. пені, 3 310 грн 46 коп. 3 % річних та 6 601 грн 04 коп. інфляційних втрат.

З огляду на вищенаведене щодо встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу за договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 1395/16-ТЕ-41, апеляційний суд, перевіривши розрахунок позивача, погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 30 742 грн 73 коп. пені, 3 310 грн 46 коп. 3 % річних та 6 601 грн 04 коп. інфляційних втрат.

Щодо зменшення судом першої інстанції розміру заявленої до стягнення пені на 50% колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідачем 30.01.2020 заявлено клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання на 50 % (а.с.127-128), мотивоване несприятливою фінансовою ситуацією.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги наступні обставини:

- отриманий природний газ відповідачем оплачено в повному обсязі та строк прострочення оплати останнього є незначним;

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки прострочення зумовлене несвоєчасним надходженням на рахунок коштів від споживачів;

- предметом розгляду спору є стягнення пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність;

- розмір заявленої до стягнення пені є явно неадекватним спірним правовідносинам, враховуючи погашення станом на момент розгляду спору заборгованості відповідачем за договором в повному обсязі ще в листопаді 2016 року;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за Договором;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд першої інстанції, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зменшив розмір заявленої до стягнення пені до 15 371 грн 36 коп, тобто на 50%. Що стосується зменшення інших складових заборгованості (3% річних та інфляційних втрат), законодавством суду таких повноважень не надано, тому заява відповідача в цій частині задоволенню не підлягає.

Колегія суддів відзначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру пені місцевим господарським судом було дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, зокрема враховано те, що відповідач надає житлово - комунальні послуги мешканцям, які у свою чергу мають заборгованість по сплаті останніх, яку відповідач стягує в досудовому та судовому порядку (відповідні докази долучено до клопотання). Крім того, відповідачем надано розрахунок сум нарахування - сплати за газопостачання ТОВ «УК «Простір» з НАК «Нафтогаз» для аргументування наведених доводів.

Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу, що апелянт, заперечуючи проти зменшення розміру штрафних санкцій - пені, не надає доказів завдання збитків, спричинених несвоєчасною оплатою відповідачем поставленого позивачем природного газу за Договором.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із вищезазначеними висновками колегія суддів погоджується, оскільки судом першої інстанції при оцінці таких доводів було взято до уваги добросовісну поведінку відповідача (кошти відповідачем сплачувались, однак не своєчасно, що не заперечується відповідачем), фінансовий стан обох сторін, а також те, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням.

Одночасно, апеляційний суд відзначає, що мінімальний розмір збитків, який міг понести позивач, компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі №922/3613/18).

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання та не було оцінено розмір таких збитків, а відтак - було неправомірно зменшено розмір штрафних санкцій відповідно до положення частини першої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Отже, відповідач порушив права позивача на своєчасне отримання оплати за поставлений природній газ і таке право підлягає захисту шляхом стягнення штрафних санкцій та сум, передбачених ст. 625 ЦКУ.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 8.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Одночасно, з огляду на зазначене, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50 % .

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статтей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Зазначена вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди зі зменшенням штрафних санкцій з посиланням на неврахування судом завданих відповідачем збитків позивачу, спричинених несвоєчасною оплатою поставленого товару.

З огляду на обставини, встановлені судом апеляційної інстанції та висвітлені у п. 3.2. даної постанови, а також всебічно досліджені матеріали справи, такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції відхиляє.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18941/19 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18941/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 02.03.2020 у справі № 910/18941/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18941/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна