ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа№ 910/14921/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 12.08.2020 у даній справі
розглянувши матеріали апеляційної скарги ZN Kiev Limited
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 03.02.2020
у справі №910/14921/19 (суддя Марченко О.В.)
за позовомZN Kiev Limited (1 Уікхфмс Кей, Роуд Таун, Тортола, Британські Віргінські острови)
доДержавного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1; ідентифікаційний код 31032378)
провизнання недійсними та скасування висновків експертизи щодо умов патентоздатності
ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/14921/19 відмовлено у задоволенні позову ZN Kiev Limited до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання недійсними та скасування висновків експертизи щодо умов патентоздатності, судові витрати покладено на ZN Kiev Limited.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ZN Kiev Limited звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати повністю рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/14921/19 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ZN Kiev Limited.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, вказано, що згідно з Договором поруки позивач є фінансовим поручителем правовласника відповідних патентів України №120761, №120762, №120763, №120764 на корисні моделі, за виконання його грошових зобов'язань та для нього виникають обов'язки виконати грошові зобов'язання в разі, зокрема, визнання недійсними вказаних патентів на корисні моделі, переданих в заставу за Договором застави, укладеним в забезпечення основного зобовязання. Крім того, Zn Kiev Limited є учасником правовласника патентів України №120761, №120762, №120763, №120764 на корисні моделі (Товариства), якому належить на праві власності 50% частки у статутному капіталі Товариства. Після ознайомлення з матеріалами заявок за патентами України на корисні моделі №120761, №120762, №120763, №120764 позивачу стало відомо про прийняття оскаржуваних висновків Укрпатенту, виданих в порядку статті 33 Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі" (далі - Закон). Також скаржник зазначає про можливе порушення його правомірного очікування і законного сподівання, посилаючись на те, що його правомірним очікуванням було наявність в нього права інтелектуальної власності на корисні моделі за петентами України №120761, №120762, №120763, №120764.

У судове засіданні 12.08.2020 представники сторін не з"явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представники сторін про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду. При цьому, у звязку з неотримання ухвали суду про призначення розгляду справи представником скаржника, судом було повторно повідомлено його телефонограммою про час та місце судового засідання, яка наявна в матеріалах справи.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020, від 24.06.2020, від 08.07.2020 суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване решення підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Zn Kiev Limited звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" (далі - Укрпатент) про визнання недійсними та скасування висновків експертизи щодо умов патентоздатності:

- від 15.05.2018 №12307/ЗУ/18 та від 23.06.2018 №17687/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 № 120761 (заявка U201708003);

- від 15.05.2018 №12316/ЗУ/18 від 23.06.2018 №17686/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 №120762 (заявка U201708004);

- 15.05.2018 №12330/ЗУ/18 та від 25.06.2018 №17754/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 № 120763(заявка U201708005);

- від 15.05.2018 №12419/ЗУ/18) та від 25.06.2018 №17755/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 № 120764 (заявка U201708006).

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- 20.11.2015 компанією Premier MFO Overseas Limited (далі - Компанія) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківське фармацевтичне підприємство "Здоров'я Народу" (далі - Товариство) укладений договір позики від 20.11.2015 №1116 (далі - Договір позики), відповідно до якого Компанія надає Товариству для використання в господарській діяльності грошові кошти в іноземній валюті у сумі 2 700 000 доларів США; за користування вказаними грошовими коштами Товариство зобов'язувалося сплачувати відсотки в розмірі 11% зі строком погашення до 07.12.2020;

- 21.12.2017 Компанією, Товариством та ZN Kiev Limited укладено договір поруки від 21.12.2017 №б/н (далі - Договір поруки), відповідно до якого поручитель (ZN Kiev Limited) зобов'язується відповідати перед кредитором (Компанія) за виконання боржником (Товариство) своїх зобов'язань, що виникли за Договором позики;

- згідно з пунктом 3.1 Договору поруки сторони підтверджують, що на забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором укладено договір застави майнових прав інтелектуальної власності від 14.12.2017 №б/н (далі - Договір застави), відповідно до якого боржник передав кредитору наявні в нього права інтелектуальної власності, а саме права, що засвідчені:

патентом України № 120761 на корисну модель "Лікарський препарат знеболювальної та спазмолітичної дії "Морфін";

патентом України №120762 на корисну модель "Лікарський препарат знеболювальної та спазмолітичної дії "Діазепам";

патентом України № 120763 на корисну модель "Лікарський препарат знеболювальної та спазмолітичної дії "Промедол";

патентом України №120764 на корисну модель "Лікарський препарат знеболювальної та спазмолітичної дії "Фентаніл";

Згідно з Договором поруки позивач є фінансовим поручителем правовласника вказаних патентів України №120761, №120762, № 120763, №120764 на корисні моделі (Товариства) за виконання його грошових зобов'язань та для нього виникають обов'язки виконати ці грошові зобов'язання в разі, зокрема, визнання недійсними вказаних патентів на корисні моделі, переданих в заставу за Договором застави.

Позивач також зазначив, що Zn Kiev Limited є учасником правовласника патентів України №120761, №120762, №120763, №120764 на корисні моделі (Товариства), якому належить на праві власності 50 % частки у статутному капіталі Товариства та, що після ознайомлення з матеріалами заявок за патентами України на корисні моделі №120761, №120762, №120763, №120764 позивачу стало відомо про прийняття оскаржуваних висновків Укрпатенту, виданих в порядку статті 33 Закону України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі" (далі - Закон).

На думку Zn Kiev Limited, висновки експертизи щодо умов патентоздатності: від 15.05.2018 №12307/ЗУ/18 та від 23.06.2018 №17687/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 №120761 (заявка U201708003), від 15.05.2018 №12316/ЗУ/18 від 23.06.2018 №17686/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 №120762 (заявка U201708004), 15.05.2018 №12330/ЗУ/18 та від 25.06.2018 №17754/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 № 120763 (заявка U201708005), від 15.05.2018 №12419/ЗУ/18) та від 25.06.2018 №17755/ЗУ/18 за патентом України від 10.11.2017 №120764 (заявка U201708006) слід визнати недійсними та такими, що прийнятті з порушенням встановлених вимог чинного законодавства України, оскільки вони порушують його права інтелектуальної власності на вищевказані корисні моделі чи пов"язані з ними законні інтереси.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, ZN Kiev Limited не є, ані власником, ані іншою особою в розумінні статті 421 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якій належать виключні майнові права на корисні моделі за патентами України №120761, №120762, №120763 і №120764; названій собі не передано права на захист прав інтелектуальної власності за вказаними патентами. Судом першої інстанції зазначено, що ZN Kiev Limited є неналежним позивачем у даній справі. Крім того, дослідивши оскаржувані висновки Укрпатенту, судом першої інстанції встановлено, що вони відповідають вимогам Закону і Правил, дослідження проведено з повним порівнянням корисних моделей з існуючими, на момент подання заявок на їх реєстрацію, аналогами.

Апеляційний госпоадарький суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні чинного законодавства, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи №910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини и основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть статті 13 Конвенції зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Предметом позову у цій справі по суті є визнання недійсними та скасування висновків експертизи щодо умов патентоздатності відповідних корисних моделей.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Експертний висновок може подаватись до суду, як один із видів доказів. Це не акт індивідуальної дії. Відповідні висновки подаються в судовому провадженні, як докази, та за наслідком розгляду справи суди взагалі можуть у своєму судовому рішенні за певних обставин не взяти до уваги висновок експерта, який не має заздалегідь встановленої доказової сили і оцінюється судом разом із іншими доказами у справі у їх сукупності.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси.

Як вбачається з позовних вимог, заявник зазначив, що згідно з пунктом 3.1 Договору поруки сторони підтверджують, що на забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором укладено договір застави майнових прав інтелектуальної власності від 14.12.2017 №б/н (далі - Договір застави), відповідно до якого боржник передав кредитору наявні в нього права інтелектуальної власності на зазначені вище патенти. Згідно з Договором поруки позивач є фінансовим поручителем правовласника вказаних патентів України №120761, №120762, № 120763, №120764 на корисні моделі (Товариства) за виконання його грошових зобов'язань та для нього виникають обов'язки виконати ці грошові зобов'язання в разі, зокрема, визнання недійсними вказаних патентів на корисні моделі, переданих в заставу за Договором застави.

Суд звертає увагу позивача, що даний позов заявлений ZN Kiev Limited до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання недійсними та скасування висновків експертизи щодо умов патентоздатності відповідних корисних моделей, а питання визнання недійсними вказаних патентів №120761, №120762, №120763, №120764 на ці корисні моделі у даному спорі не вирішується та таких вимог у справі не заявлено, тобто оскаржуваними висновками експерта відповідні права чи інтереси позивача безпосередьо не зачипаються, оскільки, як зазначено вище, обов'язки виконати відповідні грошові зобов'язання для позивача виникають, в разі, зокрема, визнання недійсними вказаних патентів на корисні моделі, переданих в заставу за Договором застави. В даному випадку вимога щодо визнання недійсним та скасування висновків експерта щодо умов патентоздатності не може розглядатися як окрема позовна вимога.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ZN Kiev Limited не є, ані власником, ані іншою особою в розумінні статті 421 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якій належать виключні майнові права на корисні моделі за патентами України №120761, №120762, №120763 і №120764; названій собі не передано права на захист прав інтелектуальної власності за вказаними патентами.

Більше того, скаржником не зазначено, які негативні наслідки для нього створюють оскаржувані висновки експертизи станом на дату звернення до суду першої інстанції, адже, порушене право не може існувати на майбутнє та під умовою. В даному випадку позивач не довів, що оскаржувані висновки порушують його права, інтереси чи охоронювані законом інтереси.

Згідно зі статтями 73, 74, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, доводи скаржника щодо належного йому «майна», яке він вважає, що належить йому на праві власноті, щодо якого виник спір, а також під даним поняттям він вважає прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень «активи», які можуть виникнути, а також «правомірні очікування» і «законні сподівання» його, суд апеляційної інстанції відповідні твердження скаржника вважає безпідставними та такими що не доведені матеріалами справи, про що, крім іншого, зазначено вище. Посилання скаржника на те, що він є учасником правовласника відповідних патентів, вказаного не доводить та не спростовує висновків суду першої інстанції, що грунтуються на встановлених судом обставинах, які підтверджені матеріалами справи.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що скаржником не доведено порушеного права чи охоронюваного інтересу; не обгрунтовано та документально не підтверджено, у чому саме полягає відповідне порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів. Залежно від встановленого, місцевий господарський суд правомірно вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Інших доводів скаржника по суті заявлених позовних вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на їх правильність, в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ZN Kiev Limited залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/14921/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14921/19 направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 18.08.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

Б.М. Поляков